Справа № 201/9509/23
Провадження № 2/201/199/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

13 лютого 2025 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

16.08.2023 ОСОБА_1 через свого представника адвоката Москаленко Н.І. (діє на підставі ордеру від 01.02.2023) звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей.

В обґрунтування позову зазначила, що сторони з 07.08.2004 перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Шлюбні відносини між подружжям фактично припинені з 2017 року. Позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей з нею.

Позивачка та діти є громадянами України, зареєстровані за місцем проживання із позивачкою як в Україні так і в Канаді. Позивачка з 2017 року має роботу в Канаді. Діти до 2017 року постійно проживали з обома батьками, а з 2017 року старша донька ОСОБА_5 проживає з позивачкою, навчається у середній школі у Канаді. З 2019 року менша донька ОСОБА_6 також проживає з матір`ю у Канаді.

З лютого 2022 року відповідач був зареєстрований та проживав разом з позивачкою і дітьми у квартирі у АДРЕСА_1 . З літа 2023 року проживає окремо (у Канаді), працевлаштований, має постійний прибуток. Але матеріальну допомогу на утримання дітей надає епізодично. Між сторонами відсутнє розуміння щодо спільної участі у забезпеченні та вихованні дітей. Усіма питаннями виховання, надання освіти, відпочинку та лікування дітей займається позивачка.

Надала розрахунок додаткових витрати на дітей.

На ОСОБА_7 , 2015 року народження: заняття гімнастикою з 01.01.2023 до вересня 2024 року всього 6440 доларів, додаткове перебування у навчальному закладі/додаткові заняття 3600 доларів, додаткові витрати на лікування з лютого 2023 року 12302 доларів, всього 23342 доларів х 37,0 (курс валют за ставкою НБУ) = 863654,00 грн.

На ОСОБА_3 , 2006 року народження: навчання в Університеті (4 роки х 24000 доларів = 100000 доларів, вартість квитків на переліт до міста навчання 2000 доларів, придбання літератури 1000 доларів, придбання осінньої та зимової одежі 500 доларів, додаткове навчання за 2023, 2024 роки 2500 доларів, додаткова консультація щодо навчання 210 доларів США, всього 106210 доларів х 37,0 (курс валют за ставкою НБУ) = 3929770 грн.

Всього на двох дітей 4793424,00 грн., по з кожного з батьків 2396712,00 грн.

Вважає, що з відповідача підлягає стягненню додаткові витрати на розвиток та лікування дітей, а саме, навчання у ВНЗ і пов`язані з цим витрати на доньку ОСОБА_8 , 2006 року та розвиток здібностей у сфері спорту (гімнастики) та лікування у стоматолога ОСОБА_9 , 2015 року народження, понесені нею за період з 01.01.2023.

З вересня 2023 року неповнолітня дитина ОСОБА_5 , 2006 року народження починає навчання в Dalhousie Університеті Канади. У травні 2023 року вона отримала лист про підтвердження включення її на наступний навчальний рік. З вересня 2023 року має переїхати до іншого міста проживання, який розташований від постійного міста проживання з позивачкою на відстані семисот кілометрів. Дитина не має можливості працювати, потребує коштів для оплати навчання та інших витрат, які пов`язані з проживанням та навчанням, у зв`язку з чим позивачка оплачує всі поточні рахунки доньки. Відповідачу відомо, що старша донька починає навчання. Але допомоги не надає. Позивач має місце роботи за кордоном, нерухомість в Україні, тому має реальну фінансову спроможність приймати участь у вихованні старшої доньки на період її навчання в Університеті.

На підставі викладеного, просила:

стягнути з ОСОБА_2 на користь матері ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення 23 років у розмірі 10 мінімальних прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку 28330,00 грн;

стягнути з ОСОБА_2 на користь матері ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання його дітей: ОСОБА_10 , 2006 року народження і ОСОБА_11 , 2015 року народження у розмірі 2396712,00 грн.

Заяви учасників процесу по суті справи.

Відповідач позовні вимоги не визнав. 02.11.2023 представник відповідача адвокат Опара Г.В. (діє на підставі ордеру від 10.10.2023) надала відзив на позовну заяву (а.с. 91 - 131), у якому вказала, що сторони припинили шлюбні відносини у серні 2023 року, а не з 2017 року, про що свідчать їх спільні сімейні фотографії разом з дітьми із зазначенням дати їх створення у період з 2018 року до липня 2023 року включно та актуальні фото відповідача з молодшою донькою.

У авіаквитках, придбаних у період 2017 - 2019 років покупцем зазначено ОСОБА_2 , пасажирами - ОСОБА_12 (летить сама 19.12.2011, 12.01.2019), ОСОБА_13 разом з ОСОБА_14 (летять 01.05.2011 та 17.05.2017), ОСОБА_12 разом з дітьми ОСОБА_15 та ОСОБА_9 (летять 09.08.2018), також ОСОБА_12 (летить сама 27.07.2021 та 26.09.2021), що вказує на наявність між сторонами шлюбних відносин.

З переписки у вайбері ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , що тривала до червня 2023 року, видно, що сторони підтримували шлюбні відносини.

Крім того, 24.09.2021 між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 укладений шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є., зареєстрований в реєстрі за № 530, яким врегульовані майнові права подружжя і на майбутнє. Згідно із п. 9 шлюбного договору у випадку набуття одним із подружжя тривалої (більш трьох місяців) непрацездатності, інший член подружжя, на письмову вимогу непрацездатного члена подружжя, зобов`язаний надавати допомогу в розмірі встановленого законодавством прожиткового мінімуму для відповідної категорії громадян, протягом всього часу непрацездатності. Цей обов`язок припиняється у випадку вступу непрацездатним подружжям до нового шлюбу або встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Зазначений пункт шлюбного договору свідчить про те, що сторони на момент укладення договору фактично перебували у шлюбних відносинах і врегулювали особисті зобов`язання утримувати один одного з моменту укладення шлюбного договору і до розірвання шлюбу. Тому посилання позивачки на припинення у 2017 році шлюбних відносин є необґрунтованим, не підтверджене належними та допустимими доказами.

Твердження позивачки про те, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей добровільно не надає, надає лише епізодично, участі у вихованні дітей не приймає не відповідає дійсності, адже до серпня 2023 року сторони проживали разом із дітьми однією сім`єю. Батько утримує дітей, однак після припинення шлюбних відносин з серпня 2023 року, у зв`язку із тим, що він проживає окремо, він не збирав докази на підтвердження утримання дітей, сподіваючись, що всі питання щодо дітей сторони вирішуватимуть без судових спорів.

Вважав доводи позивачки про те, що відповідач не піклується про майбутнє дітей таким, що не відповідає дійсності. Відповідач в інтересах ОСОБА_3 уклав договір про надання платних послуг №1598/23 від 09.08.2023 з Національним технічним університетом «Дніпровська політехніка». Копіями квитанцій підтверджений факт оплати ОСОБА_2 послуг за цим договором.

Також ОСОБА_2 надіслав класному керівнику молодшої доньки ОСОБА_16 у вайбер заяву до СЗШ № 35 ДМР від 15.08.2023 про організування для його дитини ОСОБА_4 освітнього процесу за формою дистанційного навчання з 01.09.2023.

Зауважив, що до серпня 2023 року сторони з дітьми проживали однією сім`єю і несли витратити спільно на дітей. Позивачка не надала належних доказів у підтвердження понесених нею або майбутніх додаткових витрат на дітей, хоча заявляє вимогу про стягнення доволі значної суми додаткових витрат на утримання дітей. Що стосується витрат на навчання старшої доньки ОСОБА_17 в Університеті, то при вступі до Університету родина розраховувала на отримання гранту та забезпечення у зв`язку з цим безкоштовного навчання ОСОБА_17 в ВНЗі. Доказів на понесені або очікувані витрати саме за 4 роки навчання позивач не надано, не кажучи про те, що 24000,00 доларів * 4 роки арифметично складає 96000,00 доларів, а не 100000 доларів. Позивачем не надано належних доказів, що донька сторін ОСОБА_18 є студенткою певного ВНЗу, що навчання триватиме саме 4 роки, і що вартість цього навчання за рік - складає 24000 доларів.

Також наголошено, що законом не передбачено стягнення додаткових витрат на дитину старше 18 років, а лише до 18 років. На час звернення позивачки із даним позовом та розгляду справи ОСОБА_19 виповнилося 17 років, таким чином не відповідатиме закону стягнення додаткових витрат з відповідача за 4 роки майбутнього навчання, оскільки ОСОБА_20 виповниться 18 років.

Також зазначила, що позивачка звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримав дітей у розмірі 28330,00 грн. на кожну дитину щомісячно (ухвала про відкриття провадження у справі № 201/9511/23).

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Таким чином, закон зазначає, що додаткові витрати - це витрати, що викликів особливими обставинами.

Позивачка просить стягнути витрати на придбання одягу, що не є особливими обставинами, а повинно покриватися щомісячними аліментами. Посилаючись на придбання літератури на суму 1000 доларів, позивачка не зазначила - якої саме, доказів понесення витрат на придбання літератури не надала.

Також зауважила на тому, позивачка надала довідку оренди соціального житла у Канаді від 22.04.2022, згідно якої родина у складі 4-х осіб: подружжя Цуканови та їх діти мешкають разом, копію банківської карти відповідача банку Канади та роздруківку з банкомату про баланс коштів, що спростовую твердження позивачки про припинення шлюбних відносин з 2017 року.

На підтвердження доходу відповідача надано текст, який не містить ознак документу та його копії, інформація не відображена на офіційному бланку, не засвідчена печаткою органу чи відомства. Наданий переклад більшості документів не є офіційним перекладом сертифікованих спеціалістів, а є набраним текстом, правильності перекладу якого не можна дати оцінку.

Вважала, що позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат на утримання дітей є необґрунтованими і не доведеними.

Також зазначила, що вимога про стягнення аліментів на дитину, що продовжує навчання у розмірі 28330,00 грн є передчасною, оскільки право на її пред`явлення у позивачки ще не настало з огляну на приписи ст.199 СК України, адже на день звернення з даним позовом до суду ОСОБА_19 ще не виповнилося 18 років.

Враховуючи викладене, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивачка правом на надання відповідь на відзив не скористалася.

Рух справи.

Ухвалою судді Наумової О.С. від 21.08.2023 позовну заяву залишено без руху і позивачці був наданий строк на усунення недоліків (а.с. 86).

Ухвалою судді від 18.10.2023 відкрите провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 86).

За клопотанням сторін судове засідання неодноразово відкладалося з метою надання сторонам часу на врегулювання спору у позасудовому порядку (а.с. 138 139, 141, 142, 149 150).

Ухвалою суд від 28.11.2024 за клопотанням представника позивачки витребувані докази (а.с. 163 170).

Представник позивачки адвокат Москаленко Н.І. у судове засідання 13.02.2025 надала заяву, у якій просила справу слухати у її відсутність на підставі наданих до справи документів. Зазначила, що приймати участь у розгляді справи не має можливості у зв`язку із хворобою, документ на підтвердження буде надано. Також просила справу слуханням не закривати і надати можливість виступити (а.с. 204 - 205).

Представник відповідача адвокат Опара Г.В. у судове 13.02.2025 засідання надав заяву про розгляд справи за її відсутності, якою просила у задоволенні позовних вимог відмовити на підставі оводів, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с. 207).

Надаючи оцінку заяві представнику позивачки адвоката Москаленко Н.І., суд виходить із того, що представник просила справу слухати у її відсутність на підставі наданих до справи документів. Доказів на підтвердження неможливості прибути у судове засідання, у тому числі через хворобу до заяви не надано.

При цьому, у судове засідання, призначене на 23.01.2025 представник позивачки також не з`явилася. 23.01.2025 надала заяву, у якій вказала, що не має можливості прийняти участь у судовому засіданні через перебування за кордоном, вважала за необхідне звернутися до суду із клопотанням про участь у режимі відеоконференції на підставі ст. 212 ЦПК України. Заперечувала проти слухання справи у відсутності позивачки або її представника, просила відкласти розгляд справи та надати можливість долучити нові докази. Просила надати час для підготовки заяви про долучення доказів, долучити нові докази. Дозволити та забезпечити участь у режимів відеоконференції у наступному судовому засіданні.

Судом 23.01.2025 представник позивачки була запрошена у судове засідання в режимі відеоконференції, однак представник на зв`язок не вийшла (а.с. 191 193).

Відповідно до ч. 2 ст. 212 ЦПК України учасник справи, його представник подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

Разом із тим, представник позивачки у наступне судове засідання, призначене на 13.02.2025 заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції також не надала і подала заяву, у якій просила справу слухати у її відсутність у зв`язку із хворобою, не надавши на підтвердження відповідного документа.

Щодо клопотання про надання нових доказів, їх витребування тощо, суд зазначає, що ухвалою суду від 28.11.2024 у цій справі за клопотанням представника позивачки адвоката Москаленко Н.І. витребувані докази. Витребувано з Акціонерного товариства «Універсал Банк» відомості щодо наявності депозитних рахунків відкритих на ім`я ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у період з 01.01.2019 року по теперішній час із зазначенням дати їх відкриття та розміру грошових коштів, що на них зберігалися; витребувати з Головного офісу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» у місті Дніпрі відомості щодо наявності депозитних рахунків відкритих на ім`я ОСОБА_2 у період з 01.01.2019 року по теперішній час із зазначенням дати їх відкриття та розміру грошових коштів, що на них зберігалися; витребувано з Головного офісу Акціонерного товариства «А-БАНК» у місті Дніпрі відомості щодо наявності депозитних рахунків відкритих на ім`я ОСОБА_2 у період з 01.01.2019 року по теперішній час із зазначенням дати їх відкриття та розміру грошових коштів, що на них зберігалися; витребувано з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області відомості щодо подачі податкових декларацій на ім`я ОСОБА_2 у період з 01.01.2019 року по теперішній час із зазначенням повної інформації.

Всі витребувані докази надійшли на адресу суду (а.с. 174 183).

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Суд виходить із того, що сторонам судом надавався достатній час на врегулювання спору у позасудовому порядку, у зв`язку із чим розгляд справи неодноразово відкладався, але сторони не дійшли порозуміння. Встановленій процесуальними законом строк на надання доказів по справі вже вичерпаний, клопотання представника позивачки про витребування доказів було задоволене і витребувані докази надійшли на адресу суду. Представник позивачки обізнана про дату, місце та час розгляду справи, у наданій суду заяві просила справу слухати без її участі. Представник позивачки неодноразово у судовому засіданні виказувала свою позицію про підтримання позовних вимог, отже позиція позивачки суду відома. Тому і метою дотримання розумних строків суд вважав за необхідне розглянути справу по суті.

Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

З 07.08.2004 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2023 у справі № 201/9510/23 шлюб між ними розірваний.

Від шлюбу сторони мають двох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 17, 20).

Сторони та їх діти ОСОБА_18 і ОСОБА_21 є громадянами України, мають зареєстроване місце проживання у м. Дніпрі (а.с. 15, 19, 23), натепер проживають у Канаді, діти проживають із позивачко, що відповідачем не заперечується.

Позивачкою надана перекладена з англійської на українську мову Декларація про майновий стан і доходи (не містить дати), у якій зазначена адреса орендованого приміщення: АДРЕСА_1 , у якому проживає позивачка і діти - ОСОБА_18 і ОСОБА_21 . Щомісячний дохід ОСОБА_1 становить 1830 доларів (а.с. 25).

Також позивачкою надана перекладена на українську мову Заявка на отримання субсидії на оренду житла від 15.02.2023, у якій заначено про позивачку і дітей - ОСОБА_18 і ОСОБА_21 , у графі «поточний валовий місячний дохід» позивачки вказано 600 - 1800 доларів. ОСОБА_5 учениця Середньої школи Гладстон, у графі «поточний валовий місячний дохід» зазначено допомога на утримання дитини, ОСОБА_21 учениця Початкової школи ОСОБА_22 , у графі «поточний валовий місячний дохід» також зазначено - допомога на утримання дитини (а.с. 27).

Також надано перекладений на українську мову лист 05.02.2022 Канадського податкового агентства, яким повідомлено про перевірку декларації за 2021 рік ОСОБА_1 та необхідність сплатити 2140,93 долари (а.с. 36 - 38).

Відповідно до перекладеної на українську мову довідки оренди соціального житла у Канаді від 22.04.2022, реєстр мешканців складає: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , діти ОСОБА_18 і ОСОБА_21 (а.с. 58).

Відповідно до листа директора та навчальної картки учня ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 навчається у початковій школі Лорд Селкірк з 01.04.2022 (а.с. 40 - 42).

Факт навчання дитини у зазначеному навчальному закладі відповідачем не оспорюється.

Інші документи надані без їх перекладу на українську мову і не завірені належним чином (а.с. 44-45, 50-51, 54-55, 59, 62 79).

Представником позивачки надана фото банківської картки № НОМЕР_2 72 «Роял Банк» на ім`я ОСОБА_2 , чеки без перекладу (а.с. 60 61)

Судом перевірено, що відповідач ОСОБА_2 має у власності декілька об`єктів нерухомого майна на території України - 1 земельна ділянка і 1 квартира в АРК, 2 приміщення, 1 будинок, 2 квартири у м. Дніпрі (а.с. 199 203).

Позивачка ОСОБА_1 також має у власності декілька об`єктів нерухомого майна на території України - 2 квартири і 3 приміщення в м. Дніпрі (а.с. 196 198).

2. Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 року №21-1465а15.

Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_1

Позивачка просить стягнути аліменти на утримання ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 10 мінімальних прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку 28330,00 грн. до досягнення 23 років.

Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом норми ст. 141 СК України розірвання шлюбу, припинення шлюбних відносин жодним чином не впливає на обов`язки батьків щодо утримання своїх дітей. Суд бере до уваги насамперед право дитини на належне утримання, яке кореспондує обов`язку батьків утримувати дитину.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини 1989 року та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку.

Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Отже, дана норма надає тому з батьків, з ким проживає дитина, право вибору способу сплати аліментів - у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі.

Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

При цьому, підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3028 гривень. Прожитковий мінімум на дитину вікoм від 6 до 18 років становить 3196 гривень.

Судом встановлено, що у відповідача на території України наявно декілька об`єктів нерухомого майна. Грошових доходів, окрім залишків грошових коштів за двома депозитними договорами в сумі 3357,29 грн і 1562,12 грн відповідач не має.

Інших доказів наявності доходів суду не надано.

Разом із тим встановлено, що відповідач не є непрацездатним, має у власності декілька об`єктів нерухомого майна і у відзиві на позовну заяву не зазначав про свою неплатоспроможність, неможливість надавати утримання, про наявність на утриманні дітей від іншого шлюбу чи фактичних шлюбних відносин або ж непрацездатних осіб.

Приймаючи до уваги матеріальне становище відповідача, його можливість сплачувати аліменти, а також те, що відповідач має також утримувати і меншу дитину ОСОБА_21 , 2015 року народження, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на утримання дитини ОСОБА_17 у твердій грошовій сумі у розмірі 6000,00 грн. на дитину щомісячно до досягнення нею повноліття, тобто 18 років.

Суд зазначає, що вимога позивачки про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до досягнення нею 23 років не може бути задоволена у межах розгляду даної справи, з огляду на таке.

Відповідно до статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Тобто, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття може виникати за умови досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження дітьми навчання (форма навчання може бути як денна, так і заочна (постанова Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц); потреба дітей у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Така позиція закріплена у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», в постановах Верховного Суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 та від 20.05.2020 року у справі № 635/1139/17.

Рішення суду, за яким на користь дитини стягувались аліменти до досягнення нею повноліття, не дає права на стягнення аліментів після досягнення дитиною 18 років.

У такому випадку необхідно звертатися до суду із іншою позовною заявою про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки/сина, які продовжують навчання, оскільки таке право виникає після досягнення дитиною 18 років.

На момент звернення позивачкою до суду із даним позовом ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ще не виповнилося 18 років, а тому позивачка не мала права заявляти вимогу про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання.

Разом із тим, суд керуючись перш за все інтересами дитини, виходить із принципу jura novit curia («суд знає закони»). Верховний Суд у постанові від 4 вересня 2024 року по справі №278/2111/23 виснував про таке. У цивільному процесуальному законодавстві діє принцип jura novit curia («суд знає закони»), який суд першої інстанції по суті застосував, хоча і не пославшись на нього.

Застосування судом цього принципу полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus).

Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Ураховуючи те, що позивачка має право на звернення до суду із вимогою про стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття, то суд у межах заявлених нею вимог, вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_24 підлягають задоволенню частково.

На переконання суду, розмір аліментів у 6000,00 грн. є необхідним для забезпечення розвитку дитини та відповідає матеріальному становищу відповідача.

Крім того, при визначенні розміру аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 6000,00 грн., судом прийнято до уваги, що даний розмір не є меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Також при прийнятті даного рішення судом враховано положення ч. 1 ст. 140 СК України, про те, що позивачка має такі ж обов`язки щодо утримання дітей, як і відповідач. Виходячи із засад рівності обов`язків батьків щодо дитини, суд зауважує на тому, що позивачка також на рівні з відповідачем має утримувати дітей, у зв`язку із чим має підтвердити належними доказами фактичні витрати на її утримання.

Варто зазначити, що статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та інших випадках, які передбачені цим кодексом.

А тому сторони, за наявності умов для збільшення або зменшення визначеного судом розміру аліментів, мають право звернутися до суду з відповідним позовом.

Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому стягнення аліментів слід рахувати з 30.08.2023.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу за один місяць.

Варто відзначити, що позивачка дійсно звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом про визначення місця проживання дітей і стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримав дітей у твердій грошовій сумі.

Ухвалою судді Наумової О.С. від 21.08.2023 відкрите провадження у справі № 201/9511/23, справа перебуває на розгляді, рішення у справі не ухвалене.

Водночас позовні вимоги у справі № 201/9511/23 є іншими, не тотожними. А тому відсутні були підстави для відмови у відкритті провадження у даній справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Щодо вимоги про стягнення додаткових витрат на дітей ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2

Позивачка просить стягнути додаткові витрати на двох дітей у розмірі 2396712,00 грн., надавши у позові певний розрахунок витрат (а.с. 2-3).

У постанові від 08 травня 2023 року у справі № 756/9882/19 (провадження № 61-2065св23) Верховний Суд виснував про таке.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно (частина друга статті 185 СК України).

Аналіз відповідних приписів Закону свідчить про те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Ці правила стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, потрібно враховувати, якою мірою кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У разі, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/10 (провадження № 61-8815св21).

У постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) Верховний Суд виснував, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Наведені висновки щодо застосування статті 185 СК України підлягають врахуванню у кожній справі про стягнення додаткових витрат на дитину.

Доказів того, що з вересня 2023 року неповнолітня дитина ОСОБА_5 , 2006 року народження починає навчання в Dalhousie Університеті Канади, позивачкою не надано.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 9 ЦПК України, цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють.

Згідно частинами 2 - 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особливу увагу суд звертає на положення ч. 4 вказаної норми, згідно якої кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оскільки позивачкою не надано перекладу на державну мову документів, що викладені іноземною мовою, суд позбавлений можливості здійснювати самостійний переклад вказаних доказів та відображати такий переклад у тексті рішення.

При цьому, суд при оцінці доказів не уповноважений на здійснення самостійного перекладу поданих на іноземній мові документів. Такий переклад може бути здійснено особою, яка має відповідну кваліфікацію.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» визначено, що єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 вказаного закону, мовою нормативно-правових актів і актів індивідуальної дії, діловодства і документообігу органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування є державна мова.

Частиною 1 статті 14 вказаного закону передбачено, що у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою.

Крім того, як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 1999 року у справі №10-рп/99, українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації того), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята ст. 10 Конституції України).

Верховний Суд, також, неодноразово наголошував на тому, що подані судові документи повинні бути викладені державною мовою. Правова позиція викладена у ухвалі Верховного суду України від 31 березня 2020 року у справі №636/398/19, провадження №61-5685ск20; від 19 березня 2020 року у справі № 629/5741/19, провадження №61-5019ск20; від 02 березня 2020 року у справі №623/4072/19, провадження №61-2581ск20; від 27 лютого 2020 року у справі №638/6372/19, провадження №61-2956ск20.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

До письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку статті 79 Закону України «Про нотаріат». Пунктом 2.1. глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №296/5 від 22.02.2012, визначено, якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком.

Разом з цим, подані до суду позивачкою документи (а.с. 49-53, 60-61, 63-66) в обґрунтування заявлених позовних вимог викладені англійською мовою, а належно оформленого перекладу на державну мову до матеріалів справи не долучено, що суперечить вимогам ст. 10 Конституції України та Цивільного процесуального кодексу України.

До того ж позивачкою у позові не наведено ґрунтовних міркувань із приводу особливих обставин, крім звичайних витрат на дітей (квитки на переліт, придбання одягу, додаткові консультації по навчанню, придбання літератури), вимагаються додаткові.

Щодо витрат на заняття з гімнастики та лікування, то позивачкою не зазначено, якою гімнастикою і де займається дитина ОСОБА_9 , на яке саме лікування потрібні кошти і відповідних доказів суду не надано.

Отже, позивачка не навела і не довела особливих обставин, які б свідчили про необхідність понесення додаткових витрат, які викликані розвитком здібностей.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що у задоволенні вимоги про стягнення додаткових витрат на дітей слід відмовити.

Розподіл судових витрат.

Щодо судового збору.

З огляду на те, що позивачка при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору, то на підставі ст. 2 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн., що є мінімальною ставкою судового збору на 2023 рік (на момент подачі позову).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 263-265, 274, 279, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі, у розмірі 6000,00 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 серпня 2023 року, з подальшою індексацією відповідно до закону, щомісячно, та до досягнення дитиною повноліття (18-ти років).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір на користь держави в розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 18 лютого 2025 року.

Суддя Наумова О.С.