Провадження 2/557/16/2025
Справа 557/2097/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року с-ще Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області у складі:

судді Оленич Ю.В.,

секретар судового засідання Слюсарчук І.В.,

номер справи 557/2097/23,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Гоща в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за участю представників учасників справи:

представника позивача ОСОБА_3 ,

представника відповідача Рудика В.Р.,

ВСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи

Адвокат Герус Б.І. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму матеріальних збитків в розмірі 227 872,75 грн, суму витрат на послуги з дефектовки автомобіля в розмірі 1200,00 грн, суму витрат на послуги судового експерта в розмірі 9600,00 грн, суму витрат на пальне для транспортування автомобіля в м. Рівне для проведення експертизи в розмірі 1200,20 грн, моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23 вересня 2023 року приблизно о 15 годині 08 хвилин на вул. Ільченка в с-щі Гоща, Рівненського району Рівненської області, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Nissan Qashqai», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час паркування порушила Правила дорожнього руху та допустила зіткнення з належним позивачу ОСОБА_1 транспортним засобом «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , водієм якого був ОСОБА_4 . Обидва транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень та оскільки такі на момент дорожньо-транспортної пригоди були застраховані, а ОСОБА_2 визнала свою вину, за її проханням було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) без залучення працівників поліції.

Страховою компанією відповідача ПрАТ «УПСК» позивачу було виплачено суму страхового відшкодування в розмірі 76 800 грн. Однак, оскільки така сума була недостатньою для відшкодування реальної вартості збитку внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, на замовлення позивача була проведена дефектовка автомобіля (оцінка збитку) і згідно рахунку на оплату № 782 від 29 вересня 2023 року суму робіт та запчастин до транспортного засобу «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , було визначено в розмірі - 300 603,00 грн.

Так як відповідач відмовилася оплачувати вказану суму, з метою незалежної оцінки визначення вартості збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачем було залучено судового експерта, згідно висновку якого № 394.23ЕД вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , склала - 304 672,75 грн.

Представник позивача, вказуючи на те, що сума страхового відшкодування є недостатньою для повного відшкодування завданої позивачу шкоди, вважає, що відповідач в силу положень статті 1194 ЦК України, як власник транспортного засобу, якого визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді, зобов`язана відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить 227 872,75 грн.

Враховуючи викладене, загальний розмір матеріальної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача, представником визначається в сумі 239 872,95 грн, з яких: 227 872,75 грн - різниця між страховою сумою і завданим збитком, 1200,00 грн - послуги щодо дефектовки транспортного засобу, 9600,00 грн - оплата експертизи, 1200,20 грн затрати на пальне для транспортування автомобіля в м. Рівне для проведення експертизи.

Через пошкодження транспортного засобу, як зауважує представник у позові, позивачу також завдано моральної шкоди, розмір якої з врахуванням душевних страждань останньої та її родини нею оцінено в 20 000,00 грн.

Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди представник зазначив, що позивач перенесла душевний, психологічний та нервовий стрес, адже нею витрачено немало часу на поїздки до спеціаліста з метою визначення вартості відновлювальних робіт, проведення ремонтних робіт автомобіля, що потребувало матеріальних затрат не за цільовим призначенням сімейного бюджету, окрім того відповідач на своїй сторінці у соціальній мережі «Facebook» розмістила пост від 15 листопада 2023 року, у якому з негативної сторони висвітлила всю сім`ю позивача, вводячи читачів в оману, що сім`я позивача вимагає у неї коштів та намагається на цьому заробити. Розповсюдження вказаної інформації в мережі Інтернет, яка склала у жителів невеликого селища враження про позивача та її сім`ю, як шахраїв, зумовила неприємні розмови за спиною останніх та необхідність з їх сторони виправдовуватися і доводити свою невинуватість.

Позивач у судове засідання не з`явилася, її представник у вступному слові позов підтримав з підстав та мотивів, які є аналогічними зазначеним вище, при цьому позовні вимоги в частині відшкодування суми матеріальних збитків що стосуються вартості відновлювального ремонту, просив задовольнити з врахуванням розміру встановленого висновком повторної судової транспортно-товарознавчої експертизи, який був наданий в ході судового розгляду. Також представник просив вирішити питання розподілу судових витрат.

Відповідач у вступному слові позов не визнала в повному обсязі. Остання вважає, що виплачена страхова сума повністю покрила завдані збитки, а сам позов нею розцінюється як шахрайство та спроба нажитися, більше того, що за наявною у неї інформацією машина вже продана без проведення ремонтних робіт. Що стосується моральної шкоди, то відповідач зауважила, що позивачу нею така спричинена не була, навпаки такої шкоди зазнала саме відповідач внаслідок шантажу зі сторони сина позивача та некоректного його поводження по відношенню до неї, у зв`язку із чим така змушена була звертатися до лікаря.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав позицію своєї довірительки та окремо пояснив, шо не піддає сумніву визначену експертом в ході проведення повторної експертизи вартості відновлювального ремонту транспортного засобу позивача, у зв`язку з чим вважає, що такі вимоги позивача, як витрати на послуги судового експерта, послуги щодо дефектовки та затрат на пальне не підлягають до задоволення. Заперечив представник і щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, вказавши на те, що позивач є лише по документах власником майна та нею не користувалася, крім того звернув увагу на те, що будь-яка подія, пов`язана з вчиненням порушення, згідно позиції Верховного Суду не може бути методом збагачення.

Останній, не заперечуючи факту дорожньо-транспортної пригоди з вини його довірительки, яка підписала європротокол, зауважив, що відшкодування коштів на відновлювальний ремонт при його не проведенні, оскільки машина, як йому відомо, на сьогоднішній день продана, це є замах на шахрайство з метою отримання коштів. Представник ствердив, що між ним та представником позивача велися розмови з приводу того, що відповідач готова провести ремонт транспортного засобу позивача з використанням придбаних ними нових деталей, взамін на передачу їй пошкоджених деталей, на що такі не погодилися та у зв`язку з чим відповідачем подана заява до суду, у якій остання просить при винесенні рішення по вказаній справі одночасно прийняти рішення про зобов`язання позивача передати їй пошкоджені деталі транспортного засобу марки «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та які зазначені у висновку судової експертизи, як такі, що підлягають заміні на нові.

Також представник відповідача заявив у судовому засіданні про необґрунтованість витрат позивача на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, покликаючись на відсутність доказів того скільки адвокат має право брати за годину своєї роботи при встановленні гонорару у формі погодинної оплати, а саме: наказу або розпорядження адвоката з даного приводу, що позбавляє можливості визначити законність нарахування погодинної оплати в зазначеному до стягнення розмірі.

Представник просив вирішити дану справу з врахування означених обставин.

Процесуальні дії у справі

30 листопада 2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

27 лютого 2024 року задоволені заяви представників сторін про виклик свідків, вирішені їх клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів та клопотання представника відповідача про виклик експерта.

15 березня 2024 року - відмовлено у задоволенні клопотання експерта Картавова Ю.О. про зобов`язання учасника справи, який заявив клопотання про виклик експерта, оплатити витрати, пов`язані з викликом експерта до суду для роз`яснення висновку експерта; призначено повторну судову автотоварознавчу експертизу, на час проведення якої провадження по справі зупинено.

16 травня 2024 року - поновлено провадження в справі для розгляду клопотань завідувача експертної установи та експерта.

20 травня 2024 року - вирішено клопотання про погодження термінів проведення експертизи, про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи та провадження по справі на час проведення експертизи зупинено.

15 жовтня 2024 року - на адресу суду надійшов висновок експерта Відлацького А. № 449/24-26 від 02 жовтня 2024 року за результатами проведення повторної судової транспортно-товарознавчої експертизи, у зв`язку з чим провадження по справі поновлено та таку призначено до розгляду.

29 січня 2025 року протокольними ухвалами суду прийнята відмова сторін від допиту свідків та відмова від огляду мобільного телефона ОСОБА_2 .

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази на підставі яких встановлені відповідні обставини

Судом установлено, що 23 вересня 2023 року приблизно о 15 годині 08 хвилин на вул. Ільченка в с-щі Гоща, Рівненського району Рівненської області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Nissan Qashqai», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керувала водій ОСОБА_2 , та автомобіля «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_4 , внаслідок чого було пошкоджено транспортні засоби.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) ОСОБА_2 та ОСОБА_4 спільно склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 23 вересня 2023 року (європротокол), у якому ОСОБА_2 зазначила про те, що вину у вчиненні ДТП визнає (арк. спр. 14).

Згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (пункт 12 «Обставини» та пункт 13 «Схема пригоди, коли сталося зіткнення»), дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок того, що транспортний засіб «Nissan Qashqai», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , під час заїзду на місце стоянки допустив зіткнення з транспортним засобом «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який не рухався (під час стоянки/зупинки).

Вказані обставини сторонами не оспорюються.

Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , оригінал якого оглянуто у судовому засіданні, судом установлено, що власником транспортного засобу «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 (арк. спр. 38).

Згідно страхового акту № 037/037/025922/23/1 (аварійний сертифікат) вказана вище пригода страховиком ПрАТ «УПСК» (договір страхування АТ-2249938 від 22 грудня 2022 року, страхувальник - ОСОБА_2 , предмет страхування - цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Nissan Qashqai», реєстраційний номер НОМЕР_1 ) визнана страховим випадком, розрахункова сума страхового випадку складає 156 800,00 грн, на підставі умов закону ОСЦПВВНТЗ - 76 800,00 грн (арк. спр. 67).

На виконання договору страхування АТ-2249938 від 22 грудня 2022 року ПрАТ «УПСК» здійснено виплату страхового відшкодування згідно страхового акту № 037/037/025922/23/1 на користь ОСОБА_1 в розмірі 76 800 грн, що стверджується даними платіжної інструкції № 162224604 від 06 листопада 2023 року (арк. спр. 15).

На підтвердження розміру збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, представником позивача надано до позову висновок експерта від 01 листопада 2023 року № 394.23ЕД за результатами проведення за заявою ОСОБА_1 судової автотоварознавчої експертизи, згідно висновків якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Audi A6», ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого в ДТП 23 вересня 2023 року, станом на момент ДТП, становить 304 672,75 грн, з урахуванням: значення коефіцієнту фізичного зносу 0,0, вартості ремонтно-відновлювальних робіт 6 448,00 грн, вартості необхідних для ремонту матеріалів 22 425,94 грн, вартості складових, що підлягають заміні під час ремонту 275 798,81 грн (арк. спр. 20-49).

Проте, відповідач та її представник не погодилися з висновком експерта від 01 листопада 2023 року № 394.23ЕД, вказуючи на неналежність його як доказу, і за клопотанням представника ухвалою суду від 15 березня 2024 року було призначено у справі повторну судову автотоварознавчу експертизу (арк. спр. 143-144).

Згідно висновку експерта № 449/24-26 за результатами проведення повторної судової транспортно-товарознавчої експертизи від 02 жовтня 2024 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складових автомобіля марки «Audi A6», ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на момент дорожньо-транспортної пригоди 23 вересня 2023 року, складає 270 055,25 грн, з урахуванням: значення коефіцієнту фізичного зносу 0,0, вартості ремонтно-відновлювальних робіт 8422,00 грн, вартості необхідних для ремонту матеріалів 20 941,66 грн, вартості складових, що підлягають заміні під час ремонту 240 689,59 грн (арк. спр. 164-199).

Представник позивача у судовому засіданні погодився з визначеною вартістю відновлювального ремонту в розмірі 270 055,25 грн та розмір збитків просив визначити виходячи саме з вказаного розміру з урахуванням виплаченого страхового платежу.

Не оспорювалися висновки означеної вище повторної судової транспортно-товарознавчої експертизи і стороною відповідача.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Щодо відшкодування майнової шкоди

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року (далі - Закон № 1961-IV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Судом установлено, що сторонами у справі не оспорюється факт дорожньо-транспортної пригоди, оформлення документів про яку мало місце без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції відповідно до положень Закону № 1961-IV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а також вина відповідача ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 76 800,00 грн.

Предметом спору є недостатність суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна.

Відносини між ОСОБА_2 та ПрАТ «УПСК», яким було застраховано транспортний засіб «Nissan Qashqai», реєстраційний номер НОМЕР_1 , регулювалися умовами, визначеними в договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та Закону № 1961-IV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), абзацом першим пункту 33.2 статті 33 якого було передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Абзацом третім пункту 33.2 статті 33 було визначено, що у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Постановою Правління Національного банку України «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 30 травня 2022 року за № 108 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) було постановлено затвердити за поданням Моторного (транспортного) страхового бюро України максимальні розміри страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Національної поліції України в розмірі 80 000 гривень на потерпілого.

Отже, різниця між виплаченою ОСОБА_1 , як власнику транспортного засобу, страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді, викликана у зв`язку із зазначеними вище законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, в тому числі і з врахуванням встановленої у договорі страхування АТ-2249938 від 22 грудня 2022 року (страхувальник та водій забезпеченого транспортного засобу ОСОБА_2 ) франшизи в сумі 3200,00 грн.

Статтею 12 Закону № 1961-IV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

За таких обставин саме ОСОБА_2 , як особа винна у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана сплатити ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на наведені вище мотиви, судом відхиляються аргументи ОСОБА_2 з приводу того, що майнова шкода позивача повністю покрита страховим відшкодуванням, а метою подання позову є бажання збагатитися за її рахунок та шахрайством по відношенню до неї.

Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , суд приймає за основу висновок експерта № 449/24-26 за результатами проведення повторної судової транспортно-товарознавчої експертизи від 02 жовтня 2024 року, який сторонами та їх представниками не оспорювався та згідно якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складових автомобіля «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на момент дорожньо-транспортної пригоди 23 вересня 2023 року, складає 270 055,25 грн.

Натомість, суд відхиляє висновок судової автотоварознавчої експертизи від 01 листопада 2023 року № 394.23ЕД, складений експертом Картавовим Ю.О. за заявою ОСОБА_1 . Суд звертає увагу на те, що у даному висновку наявні помилки щодо зазначення ідентифікаційного номера об`єкта експертизи, які не були усунуті шляхом роз`яснення експертом свого висновку в порядку ч. 4 ст. 72 ЦПК України, а також на те, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу, яка зазначена у висновку автотоварознавчої експертизи від 01 листопада 2023 року № 394.23ЕД 304 672,75 грн, є завищеною у порівнянні з тою вартістю, яка визначена згідно висновку експерта № 449/24-26 за результатами проведення повторної судової транспортно-товарознавчої експертизи від 02 жовтня 2024 року в розмірі 270 055,25 грн.

Відхиляються судом як неналежні і такі докази, як акт виконаних робіт від 21 вересня 2023 року та додатки до нього (арк. спр. 131-135), опис транспортного засобу з додатками (арк. спр. 101-116), а також витяг з AUTO.RIA (акр спр. 230-232).

Відомості про фактичне здійснення ремонту автомобіля позивача, в матеріалах справи відсутні.

Страховиком виплачено ОСОБА_1 76 800,00 грн страхового відшкодування (франшиза 3200,00 грн).

Таким чином розмір відшкодування майнової шкоди в частині вартості відновлювального ремонту, який підлягає стягненню із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , становить 193 255,25 грн із розрахунку: 270 055,25 грн - 76 800,00 грн.

Що стосується аргументів представника відповідача про відсутність підстав для стягнення майнової шкоди, яка становить різницю між сумою вартості відновлювального ремонту та страховою виплатою, так як позивачем станом на час розгляду справи не проведено відновлювального ремонту транспортного засобу, то такі судом відхиляються з огляду на наступне.

Позивачем заявлено вимоги про відшкодування заподіяної відповідачем шкоди (збитків), до яких законом віднесено як витрати, що особа вже зробила так і ті, які мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Суд прийшовши такого висновку, керується правилами частин першої та другої статті 22 ЦПК України, відповідно до яких реальними збитками є також витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права, тобто такі дії, які настануть в майбутньому.

В матеріалах справи наявні докази на підтвердження завданих позивачу збитків, у вигляді витрат, які вона мусить зробити для відновлення свого майна (вартості відновлювального ремонту) у розмірі 270 055,25 грн і відповідачем вказаний розмір збитків, який взятий судом за основу при визначенні розміру відшкодування майнової шкоди, не оспорюється.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 760/5618/16-ц (провадження № 61-4463св18), від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц (провадження № 61-34581св18).

Щодо передачі позивачем відповідачу запчастин, які підлягають заміні на нові, то суд зазначає наступне.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 14 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Враховуючи відповідну заяву відповідача, слід зобов`язати позивача після повного відшкодування їй матеріальної шкоди передати ОСОБА_2 пошкоджені деталі належного позивачу транспортного засобу «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що не можуть використовуватись за призначенням, але мають певну цінність, в обсязі, зазначеному у висновку експерта № 449/24-26 від 02 жовтня 2024 року, як такі, що підлягають заміні.

Щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування витрат на проведення дефектовки автомобіля у розмірі 1200,00 грн, то, дійсно, матеріали цивільної справи містять підтвердження понесення таких витрат позивачем, про що свідчать копії рахунків на оплату № 782 та 785 від 29 вересня 2023 року, а також платіжної інструкції від цього ж числа (арк. спр. 16-18). Однак, позивачем не доведено їх необхідності та доцільності здійснення. Більше того, вказаний вид витрат не охоплювався приписами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не пов`язаний з відновлювальним ремонтом автомобіля, вказані витрати понесені позивачем на власний розсуд, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Не підлягають до задоволення і вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на пальне, що пов`язані з транспортуванням автомобіля для проведення експертизи в м. Рівне в розмірі 1200,20 грн згідно чеків № 3893 від 24 вересня 2023 року та № 4605 від 17 жовтня 2023 року (арк. спр. 50), з огляду на їх необґрунтованість (відсутній розрахунок необхідних затрат пального з врахуванням відстані та технічних характеристик транспортного засобу), а також відхилення судом висновку судової автотоварознавчої експертизи від 01 листопада 2023 року № 394.23ЕД.

Щодо відшкодування моральної шкоди

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 3 постанові постанов Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» звернута увагу судів на те, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків .

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (пункт 5 Постанови).

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (пункт 9 Постанови).

У рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 зазнала моральних страждань через душевні хвилювання у зв`язку з протиправним пошкодженням належного їй майна, зміну способу життя та вимушеність докладати додаткових зусиль для вирішення питань щодо відшкодування завданої шкоди, а тому з ОСОБА_2 , яка є винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, підлягає стягненню відшкодування моральної шкоди.

З урахуванням того, що позивач не була учасником дорожньо-транспортної пригоди, тілесних ушкоджень їй не спричинено, шкода завдана лише її майну та страхова компанія добровільно здійснила виплату відшкодування в межах визначених законом, тому враховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача, а також вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що в рахунок відшкодування моральної шкоди достатнім і необхідним буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 4000,00 грн.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат

Відповідно до частин першої та третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в статті 141 ЦПК України.

Зокрема, частинами першою та другою вказаної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо розподілу судового збору

За подання даного позову до суду ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 2598,80 грн, що підтверджено платіжними інструкціями від 13 листопада 2023 року № 33 (2 278,80 грн), та № 0.0..1 від 27 листопада 2023 року (320 грн) (арк. спр. 1, 11).

Виходячи із ціни позову, позивачу необхідно було сплатити судовий збір в розмірі 2502,73 грн.

З урахуванням наведеного, в силу вимог частини першої статті 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1972,70 грн, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог (позов задоволено на 78,82 %) .

Щодо решти надмірно сплаченої позивачем суми судового збору, яка становить 96,07 грн, то суд вважає за необхідне роз`яснити, що така в порядку пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» повертається за клопотанням особи, яка сплатила судовий збір за ухвалою суду.

Щодо розподілу витрат, пов`язаних із проведенням експертизи

Судом встановлено, що згідно матеріалів справи сторони понесли витрати пов`язані із залученням експертів та проведенням експертиз, зокрема позивач ОСОБА_1 сплатила за проведену експертизу № 394.23ЕД суму у розмірі 9600 грн, що підтверджується даними платіжної інструкції № 0.0..1 від 16 жовтня 2024 року (арк. спр. 19), а відповідач ОСОБА_2 згідно акту здачі-приймання висновку експерта № 449/24-26 від 02 жовтня 2024 року 13 631,04 грн (арк. спр. 201).

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у пункті 148 постанови від 22 листопада 2023 року у справі № 713/4126/22 (провадження № 14-123цс23) відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ.

Оскільки судом не був врахований наданий позивачем висновок експерта № 394.23ЕД як доказ під час розгляду справи, суд не вбачає підстав на відшкодування витрат, пов`язаних із проведенням такої експертизи.

Водночас, із урахування пропорційності задоволеної частини позовних вимог суд вважає, що з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 20,18 % витрат, пов`язаних із проведенням повторної судової транспортно товарознавчої експертизи у розмірі 2750,74 грн (13 631,04 х 20,18 % = 2750,74).

Щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу

Положеннями частини другої статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Представником позивача в якості доказів понесення витрат на правничу допомогу надано договір № 88/23 про надання правової допомоги від 20 листопада 2023 року, укладений між Данилюк О.А. та адвокатом АБ «Богдана Геруса», додаткові угоди № 1 від 20 листопада 2023 року та № 2 від 24 січня 2025 року до вказаного договору, акти виконаних робіт № 1 від 20 листопада 2023 року та № 2 від 24 січня 2025 року, відповідно до яких визначено розмір витрат на правничу допомогу, який складає в сукупності 25 000,00 грн, а також прибуткові касові ордери № 1/88/23 від 20 листопада 2023 року та № 2/88/23 від 24 січня 2025 року про оплату ОСОБА_1 юридичних послуг згідно договору № 88/23 про надання правової допомоги від 20 листопада 2023 року в загальному розмірі 25 000,00 грн (арк. спр. 214-221).

Так, представник відповідача заявив у судовому засіданні про необґрунтованість витрат позивача на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, покликаючись на відсутність доказів визначеної адвокатом вартості за годину його роботи при встановленні гонорару у формі погодинної оплати, а саме: наказу або розпорядження адвоката з даного приводу, що позбавляє можливості визначити законність нарахування погодинної оплати в зазначеному стороною до стягнення розмірі.

Не погоджуючись з такими аргументами представника відповідача, суд виходить з наступного.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до частин першої та третьої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тобто, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру та погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

При обчисленні гонорару слід керуватися зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц).

За умовами пункту 4.1 договору № 88/23 про надання правової допомоги від 20 листопада 2023 року, укладеного між ОСОБА_1 та АБ «Богдана Геруса», за правову допомогу, передбачену цим договором клієнт сплачує адвокату винагороду в розмірі, визначено додатковою угодою до даного договору, який є його невід`ємною частиною.

Відповідно до змісту додаткових угод № 1 від 20 листопада 2023 року та № 2 від 24 січня 2025 року до договору про надання правової допомоги від 20 листопада 2023 року, між сторонами на виконання пунктів 4.1 та 4.2 вказаного договору було погоджено винагороду в розмірі відповідно 13 000,00 грн. та 12 000,00 грн, а у актах виконаних робіт № 1 від 20 листопада 2023 року та № 2 від 24 січня 2025 року сторонами погоджено найменування наданих послуг, час виконання та вартість послуги, і згідно прибуткових касових ордерів такі послуги оплачено, що, на переконання суду є достатнім для підтвердження факту понесення витрат на правничу допомогу.

Зважаючи на те, що позов підлягає частковому задоволенню, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат за надання правової допомоги.

Водночас, на переконання суду, сума, заявлена до стягнення витрат на правничу допомогу, є неспівмірною із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, у зв`язку з чим суд приходить висновку про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Визначаючи суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року в справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року в справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року в справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року в справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Згідно частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З акту виконаних робіт від 20 листопада 2023 року вбачається, що клієнт прийняв та оплатив адвокатському бюро наступні послуги: 1) ознайомлення з документами та правовий аналіз, вивчення судової практики кількість витраченого часу 5 год, сума 5000,00 грн; 2) складання позовної заяви та заяви про забезпечення позову кількість витраченого часу 8 год, сума 8000,00 грн.

З акту виконаних робіт від 24 січня 2025 року вбачається, що клієнт прийняв та оплатив адвокатському бюро наступні послуги: 1) написання клопотання про долучення доказів та направлення такого клопотання сторонам та суду кількість витраченого часу 1 год, сума 1000,00 грн; 2) написання клопотання щодо ознайомлення з доказами, що подані стороною відповідача кількість витраченого часу 30 хв, сума 500,00 грн; 3) написання клопотання про допит свідків - кількість витраченого часу 30 хв, сума 500,00 грн; 4) участь у проведенні судової транспортно-товарознавчої експертизи кількість витраченого часу 1 год, сума 1000,00 грн; 5) участь у судових засіданнях сума 9000,00 грн.

Суд, вважає, що стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 15 500,00 грн (15 год 30 хв х 1000 грн), з урахуванням вимог статей 137, 141 ЦПК України, а саме з урахуванням критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретних обставин справи, з урахуванням її складності та обґрунтованості таких витрат.

З огляду на предмет та підстави позову, суд вважає надмірними та завищеними витрати по часу на ознайомлення з документами та правовий аналіз, вивчення судової практики (5 год) загальною вартістю 5000,00 грн, складання позовної заяви та заяви про забезпечення позову (8 год) загальною вартістю 8000,00 грн, оскільки обсяг документів є незначним, судова практика зі спірного питання є сформованою та її застосування не потребує додаткового та надмірного інтелектуального навантаження, а позовна заява та заява про забезпечення позову є типовими для даного виду цивільно-правових відносин, а також витрати на представництво інтересів клієнта у судових засіданнях, загальною вартістю 9000,00 грн, оскільки загальний час безпосередньої участі представника у судових засіданнях склав 04 год 17 хв 51 с (27 лютого 2024 року 1 год 27 хв 19 с, 15 березня 2024 року 1 год 09 хв 49 с, 12 грудня 2024 року 3 хв 55 с, 29 січня 2025 року 1 год 11 хв 07 с, 11 лютого 2025 року 01 год 25 хв 41 с).

Що стосується решти наданих послуг, то суд вважає, що сума на відшкодування таких витрат є розумною та не завищеною.

Водночас, відповідно до частини десятої статті 141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позову та стягнення витрат, пов`язаних із проведенням експертизи з позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю відповідачу. Ця різниця складає 14 721,96 грн. ((1972,70 грн + 15 500,00 грн) 2750,74 грн).

Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 193 255 гривень 25 копійок матеріальної шкоди та 4000 гривень 00 копійок моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 14 721 гривню 96 копійок судових витрат, всього 211 977 (двісті одинадцять тисяч дев`ятсот сімдесят сім) гривень 21 копійку.

Зобов`язати ОСОБА_1 після отримання відшкодування матеріальної шкоди передати ОСОБА_2 пошкоджені деталі, що підлягають заміні згідно висновку експерта № 449/24-26 від 02 жовтня 2024 року в ході проведення відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та які не можуть бути використані за призначенням, але мають певну цінність.

У задоволення іншої частини вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ;

відповідач ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Повне судове рішення складено 18 лютого 2025 року.

Суддя Ю.В. Оленич