З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 лютого 2025 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючої судді Швець М. В.; за участі секретаря судового засідання Майданик М. Є.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні з викликом позовну заяву АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
До суду звернулася представник позивача Фіртич Я. Я. Суд виніс ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначив розгляд на 23.01.2025, а потім на 12.02.2025.
В обидва судові засідання сторони та/або їх представники не з`явилися, хоча повідомлялися належним чином.
Оскільки всі учасники справи не з`явилися, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
На підставі ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України наявні підстави для винесення судом заочного рішення. Суд, на підставі ч. 6 ст. 259 ЦПК України, скористався своїм правом відкласти складення повного рішення на строк не більш як п`ять днів.
Позивач заявив про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 06.10.2021 року у розмірі 111 342,55 грн станом на 18.11.2024 та судових витрат у розмірі 2 422,40 грн судового збору.
Відповідач своїм правом на подання відзиву тощо не скористався.
Матеріали, досліджені судом (докази, надані позивачем). Фактичні обставини, встановлені судом.
07 червня 2019 року особа з іменем ОСОБА_2 підписала паспорт споживчого кредиту, яким передбачено, що інформація, наведена у паспорті споживчого кредиту, зберігає чинність та є актуальною до 22.06.2019 (а. с. 27-28).
06 жовтня 2021 року особа з іменем ОСОБА_2 підписала як Клієнт Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а. с. 44-55).
Підписи на паспорті споживчого кредитування від 07.06.2019 та Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 06.10.2021 не збігаються.
Матеріали справи містять копію паспорта ОСОБА_1 та приклад його підпису (в тому числі на самому паспорті; а. с. 25-26). Цей підпис не збігається з підписом, що міститься на паспорті споживчого кредиту.
22 листопада 2023 року о 22:41 год ОСОБА_1 підписав одноразовим цифровим паролем (ОТП) як Клієнт або Користувач Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (далі - «Заява від 22.11.2023»; а. с. 31-43). Цією Заявою передбачено приєднання до низки розділів Умов та Правил банку (п. 8); відкриття поточного рахунку (без зазначення номеру такого рахунку) для власних потреб; різні варіанти умов кредитування за умовами договору «Кредитні картки», зокрема розділ 9, п. 9.2. тип кредиту: відновлювана кредитна лінія з різним розміром кредитного ліміту для різних карт; різні варіанти умов кредитування за договором «Оплата частинами та миттєва розстрочка», зокрема розділ 10, п. 10.3. тип кредиту: строковий з різним розміром кредитного ліміту для різних карт. Пунктом 9.9. та 9.10. Заяви від 22.11.2023 передбачено, що банк надає клієнту платіжну картку у відділенні банку або в системі «Приват24», та клієнт має право використовувати її за дебетною або кредитно-дебетною схемами для здійснення будь-яких платіжних операцій (внесення, переказу або зняття коштів). Про обставину видачі відповідачу картки (дату видачі, номер, вид) у цій Заяві та/або інших документах не зазначено.
Виписка від 19.11.2024 за договором № б/н за період 01.11.2021-18.11.2024 (а. с. 56-69) надана щодо ОСОБА_1 без зазначення номера рахунку, зазначений номер картки НОМЕР_1 . У виписці відсутні відомості про встановлення ОСОБА_1 кредитного ліміту.
Матеріали справи містять також Розрахунок заявленої позивачем заборгованості (а. с. 70-76).
У позові позивач зазначив, що викладені ним у позовній заяві обставини підтверджуються такими доказами: Розрахунком заборгованості, Випискою по рахунку, копією Заяви позичальника, копією Додаткової угоди, копією паспорту споживчого кредиту, копією паспорта позичальника.
Отже, суд має відповісти на питання: чи виникли між позивачем та відповідачем відносини кредитування? Якщо були, то з якого часу і на яких умовах; який розмір заборгованості?
Зміст спірних правовідносин. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Оцінка аргументів сторін та висновки суду.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з п. 1-1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Отже, обов`язок повернення кредиту та сплати процентів пов`язується з обставиною надання такого кредиту та є наслідком отримання позичальником коштів та користування ними. Відповідно, ця обставина має бути доведеною (або визнаною іншою стороною, що звільняє від обов`язку доведення). Крім обставини отримання та користування позиченими (кредитними) коштами, має бути доведено умови кредитування.
Згідно з ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України, якою визначено змагальність серед основних засад цивільного судочинства, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У Постанові ВП ВС від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц міститься такий висновок щодо тягаря доказування: «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний… Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс» (п. 81).
Верховний Суд у своїй Постанові від 21.09.2022 у справі № 645/5557/16-ц зазначив, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача; пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.
Отже, стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до засади диспозитивності цивільного судочинства, визначеної ст. 13 ЦПК України, суд не може збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених самим ЦПК України. У цій справі відсутні підстави для збирання доказів судом, а тягар збирання і подання доказів повністю покладається на позивача.
Оцінюючи як доказ Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 06.10.2021, суд дійшов висновку про її неналежність, оскільки вона підписана іншою особою з іменем ОСОБА_2 . Крім того, вона не містить чітко визначених умов кредитування, на які погоджується особа, що підписала (передбачена варіативність залежно від типу картки). Однак, підписуючи Додаткову угоду до Кредитного договору (а. с. 29-30), відповідач визнав обставину своєї заборгованості за Договором станом на 22.11.2023 в розмірі 121 220,65 грн, із них основна сума боргу за кредитом в сумі 96 369,41 грн; нараховані, але не сплачені проценти за користування кредитом, в сумі 24 851,24 грн.
Отже, відносини кредитування виникли. Але коли і на яких умовах? Суд не бере до уваги Паспорт споживчого кредитування та Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 06.10.2021, оскільки визнав ці докази неналежними. Умови кредитування, що діяли до визнання боргу відповідачем 22.11.2023 невідомі. Умови кредитування, зафіксовані в Додатковій угоді від 22.11.2023, застосовуються лише до відносин після цієї дати. Умови кредитування у Заяві про приєднання від 22.11.2023 чітко не визначені (залежать від типу картки) та застосовуються також до відносин після цієї дати.
Після 22.11.2023 відповідач, згідно з наданою позивачем випискою, у період до 01.10.2024 вніс на картку власні кошти 19 772, 02 грн (які були повністю зараховані банком в погашення відсотків). Банк за цей же період списав відсотків (тобто збільшив суму заборгованості за відсотками) на загальну суму 9 893,92 грн. Як свідчить виписка та розрахунок заборгованості, за цей же період відповідач не користувався коштами позивача.
Оскільки підстави та розмір, порядок нарахування відсотків позивач не довів, суд оцінює нарахування відсотків в розмірі 9 893,92 грн після 22.11.2023 (коли позивач визнав обставину наявності боргу) як безпідставне. Отже, заборгованість відповідача зі сплати відсотків, заявлена банком до стягнення, має бути зменшена на розмір цих нарахованих відсотків: 14 973,14 грн 9 983,92 грн = 4 989,22 грн.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про те, що задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення тіла кредиту в розмірі, заявленому банком, та відсотків у розмірі 4 989,22 грн.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача. Оскільки позов задоволений частково, судові витрати належить стягнути з відповідача пропорційно до задоволених вимог банку в розмірі 2 205,11 грн.
На підставі зазначеного, керуючись статтями 12, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд
Позовну заяву АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованість в розмірі 101 358,63 (сто одна тисяча триста п`ятдесят вісім грн 63 коп) грн що складається з: 96 369,41 (дев`яносто шість тисяч триста шістдесят дев`ять грн 41 коп) грн заборгованість за тілом кредиту; 4 989,22 грн (чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят дев`ять грн 22 коп) грн заборгованість за простроченими відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 205, 11 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано безпосередньо до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»; ідентифікаційний код 14360570, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено та підписано 17 лютого 2025 року.

Суддя: М. В. Швець