Справа № 522/6889/24-Е
Провадження № 2/522/3224/25
06 лютого 2025 року Приморський районний суд м. Одеси, у складі :
головуючого - судді Шенцевої О.П.,
за участю секретаря Морозової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
До Приморського районного суду міста Одеси 01.05.2024 р. надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 14 січня 2024 року до неї звернувся відповідач ОСОБА_2 з проханням позичити йому 3000,00 грн. Враховуючи факт, що позивач добре знала відповідача, вона погодилася позичити йому вказану суму за умови повернення боргу до 14 лютого 2024 року. На вказаних умовах був усно укладений договір позики, після чого позивач перерахувала ОСОБА_2 3000,00 грн. на його банківську картку.
За взаємною згодою розписку відповідач не писав, всі перемовини велися за допомогою месенджеру «Telegram». станом на день подачі позовної заяви до суду ОСОБА_2 борг не віддав, чим порушив виконання свого зобов`язання. На звернення ОСОБА_1 з проханням повернути гроші, відповідач жодним чином не реагує, чим ухиляється від вирішення спору. У зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язання, а також ухилення з його боку вирішення питання мирним шляхом, позивач вимушена звернутися з позовом до суду.
Так, ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договором позики в розмірі 3000,00 грн., а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн.
Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси 02.05.2024 року цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості надіслано за підсудністю до Васильківського районного суду Дніпропетровської області.
04 липня 2024 року до Васильківського районного суду Дніпропетровської області надійшла вказана справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Ухвалою Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2024 року було зобов`язано Міністерство соціальної політики України надати інформацію стосовно внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 , а саме: загальні відомості про особу; дані про останнє зареєстроване та фактичне місце проживання/перебування; дані про фактичне місце проживання особи на дату звернення; адресу, за якою із ВПО може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції, та номер телефону; відомості про смерть ВПО або визнання її безвісно відсутньою.
27 липня 2024 року до Васильківського районного суду Дніпропетровської області від Міністерства соціальної політики України надійшов лист, у відповідності до якого адресою фактичного проживання ОСОБА_2 є: АДРЕСА_1 .
11 вересня 2024 року матеріали справи № 522/6889/24-Е надійшли до Приморського районного суду м Одеси.
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 11 вересня 2024 року, дана справа була передана на розгляд судді Шенцевій О.П.
Ухвалою Приморського районного суду від 13 вересня 2024 року провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання та викликом сторін.
У судові засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, звернулася до суду із заявою про розгляд справи згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, підтримала позов в повному обсязі, просила його задовольнити.
Відповідач в судові засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, проте судова повістка повернулася до суду з відміткою АТ «Укрпошта» - «За закінченням терміну зберігання». Заяв, клопотань або відзиву до суду не надходило.
Згідно до п.п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.
Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст. ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ч. 4 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 14 січня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 в месенджері «Telegram» з проханням позичити йому 3000,00 грн. В результаті між сторонами в усній формі був укладений договір позики на таких умовах: сума позики 3000,00 грн., строк позики 1 місяць тобто до 14 лютого 2024 року.
Відтак, ОСОБА_1 виконала взяті на себе зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачу кошти відповідно до умов укладеного договору позики, що підтверджується довідкою про перерахування коштів від фінансово-розрахункової установи.
В свою чергу, відповідач умов договору не виконав, взяті у позику кошти не повернув, усі свої грошові зобов`язання перед позивачем не виконав навіть після спливу строку, встановленого у договорі позики.
Так, 01 травня 2024 року позивач була вимушена звернутися до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, оскільки відповідач ухилявся від сплати боргу та виконання своїх зобов`язань за договором позики.
Тобто у ОСОБА_2 виникла заборгованість за договором позики перед ОСОБА_1 в розмірі 3000,00 грн., окрім цього позивач просить стягнути на свою користь з відповідача витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн.
Вирішуючи спір суд виходить із наступного.
За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Відповідно до положень статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).
Правочином є, перш за все, вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки.
У статті 204 ЦК України закріплено принцип презумпції правомірності правочину.
Згідно з частиною першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника.
Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).
Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Також, згідно з ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» установлений з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: працездатних осіб - 3028 гривень.
А відтак, суд приходить до висновку про доведеність укладання договору позики в усній формі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина третя статті 1049 ЦК України).
У частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку.
Згідно з ч. 1ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
На час розгляду справи судом, відповідачем не надано доказів, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за договором позики у добровільному порядку.
Оскільки ОСОБА_2 у встановлений договором строк не повернув суму позики, тобто не виконав зобов`язання належним чином відповідно до умов договору, зазначені позивачем суми підлягають стягненню з нього на користь позивача.
Таким чином, загальний розмір заборгованості за договором позики, який підлягає стягненню становить 3000,00 грн.
Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
За таких обставин, після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи, суд дійшов висновку, щодо можливості задоволення позовних вимог в повному обсязі, так як вважає їх обґрунтованими і доведеними.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 968,96 грн., оскільки судом встановлено, що за подачу позовної заяви до Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 був сплачений судовий збір в розмірі 968,96 грн. у відповідності до копіїї квитанції №3280-2367-0958-8021 від 30.04.2024 року.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 16, 202, 204, 509, 525, 526, 530, 545, 629, 638, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 13, 43, 44, 81, 141, 247, 259, 265, 268, 273, 280-284 ЦПК України,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики в розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя