ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2025 року місто Чернівці справа №725/10345/23

провадження №22-ц/822/183/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н.К.,

Суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.

секретар: Сарган Ю.В.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Мар`ян Іван Степанович на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 13 грудня 2024 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, головуючий в суді першої інстанції суддя Терещенко О.Є.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Посилалося на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі Генеральна угода) від 27 грудня 2012 року, ОСОБА_3 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 13 467,37 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % нa piк на суму залишку заборгованості за кредитом.

Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом.

Вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір.

Позивач зазначає, що ним свої зобов`язання за Кредитним договором виконані в повному обсязі, а саме відповідачу надано кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором.

При цьому, відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Згідно зменшених позовних вимог, позивач просить стягнути із ОСОБА_3 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 27 грудня 2012 року у розмірі 27188,06 грн., яка складається з наступного: 13 001,59 грн. заборгованість за тілом кредиту; 7685,68 грн. заборгованість по простроченими відсотками; 6500,79 грн. заборгованість з пені. Також, просило стягнути понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 13 грудня 2024 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, ), заборгованість за Договором №б/н від 27 грудня 2012 року, в розмірі 27 188,06 (двадцять сім тисяч сто вісімдесят вісім) гривень (шість) копійок, що складається з: 13001,59 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7685,68 гривень заборгованість за простроченими відсотками; 6500,79 гривень заборгованість з пені).

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2 684,00 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні.

Повний текст рішення складено судом 23 грудня 2024 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідачка ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Мар`ян І.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки ухвалене з неповним з`ясувань обставин справи, невідповідністю висновків, викладених у ньому обставинам справи.

Вказує, що Шевченківський районний суд м. Чернівці не взяв до уваги те, що відповідно до доданого позивачем до заяви про зменшення позовних вимог розрахунку заборгованості за договором №б/н від 27 грудня 2012 року укладеного між Приват Банком та клієнтом ОСОБА_2 станом на 11 жовтня 2024 рік відповідачем була внесена 06 грудня 2023 року сума коштів у розмірі 38 966, 98 грн. на погашення заборгованості, що перевищує позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором №б/н від 27 грудня 2012 року у сумі 27 188,06 грн.

Відповідач вважає, що Шевченківський районний суд м. Чернівці не взяв до уваги те, що позивачем до заяви про зменшення позовних вимог додано розрахунок заборгованості за договором №б/н від 27 грудня 2012 року укладеного між Приват Банком та клієнтом ОСОБА_2 станом на 30 листопада 2023 року, який відповідач вважає неналежним доказом у справі.

У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування на суму боргу трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.

Таким чином, після спливу визначеного договором строку кредитування, у даному випадку 31 грудня 2017 року і виключно у випадку, якщо строк дії договору не лонгується на новий строк, із боржника дійсно може бути стягнуто 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України, як міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.

Натомість, позивачем нараховано заборгованість зі сплати грошових сум у порядку ст. 625 ЦК України у період, коли строк дії договору не закінчився. За вказаний період часу, на боржника не може бути покладено відповідальність, передбачену ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За таких умов, вказана частина заборгованості у розмірі 13001,59 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7685,68 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 6500,79 грн. заборгованість з пені не може бути стягнута із відповідача.

Крім цього, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що відповідно до п.1.1.3 укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості від 27 грудня 2012 року дата остаточного погашення заборгованості по договору 31 грудня 2017 року.

06 січня 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис №152 про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості в розмірі 32 928 грн. 53 коп., які є боргом за Генеральної угоди № б/н про реструктуризацію заборгованості від 27 грудня 2012 року, укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк».

Водночас суд першої інстанції не взяв до уваги те, що перебіг позовної давності у спірних правовідносинах починається від дня, коли у кредитора виникла право на позов про стягнення заборгованості за договором, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Такою датою є обумовлена сторонами в Генеральній угоді № б/н про реструктуризацію заборгованості від 27 грудня 2012 року дата остаточного погашення заборгованості по договору, а саме 31 грудня 2017 року.

У січні 2016 року кредитор звернувся до нотаріуса для отримання виконавчого напису для захисту своїх цивільних прав. Тобто звернувся про стягнення боргу за договором у безспірному позасудовому порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Водночас з позовом про стягнення заборгованості кредитор звернувся до суду лише у лютому 2024 року, тобто, зі спливом позовної давності. Доказів на підтвердження обставин, які б робили неможливим або утрудненим своєчасне пред`явлення позову до суду, в матеріалах справи немає. Також у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували поважність пропуску строку звернення до суду із цим позовом.

Шевченківський районний суд м. Чернівці не взяв до уваги те, що 06 січня 2016 року приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис, яким звернено стягнення на заборгованість за Генеральною угодою №б/н від 27 грудня 2012 року. Цим виконавчим написом установлено, що строк платежу за зобов`язаннями настав 06 січня 2016 року. Тобто, вчинення виконавчого напису у цій справі потягло зміну строку виконання основного зобов`язання.

Питання поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Саме позивач повинен довести поважність характеру тієї чи іншої причини, а не інші учасники, адже це в його інтересах, щоб суд визнав поважними причини пропуску позовної давності.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивач АТ КБ «ПриватБанк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Посилається на те, що доводи апеляційної скарги мотивовано тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що 06 грудня 2023 року відповідач здійснив погашення суми боргу в розмірі 38966,98 грн.

Такий довід апелянта є надуманим, голослівним і не підтверджується жодним доказом по справі. Так, як слідує із розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку, дійсно 06 грудня 2023 року відображено суму 38966,98 грн. Однак, дана сума є сумою відміненого банком штрафу за минулі періоди згідно рішення банку. Саме таке обґрунтування і вказане у виписці по рахунку в деталях операції.

Крім того, апелянт ні в суді першої інстанції, ні в доводах апеляційної скарги не вказує чим підтверджується, а саме яким первісним документом підтверджується внесення відповідачкою такої суми в рахунок погашення заборгованості.

Апелянт безпідставно вважає, що позивач нарахував заборгованість зі сплати грошових сум у порядку ст. 625 ЦК України.

Ще одним з доводів апеляційної скарги зазначено наявний пропуск строку позовної давності зі сторони позивача. Вважає, що таке твердження апелянта є надуманим та необгрунтованим.

Приймаючи до уваги, що остаточною датою погашення заборгованості по Генеральній угоді №б/н про реструктуризацію заборгованості від 27 грудня 2012 року було встановлено 31 грудня 2017 року, суд прийшов до правильного висновку, що сплив строку позовної давності мав відбутись після 31 грудня 2020 року. Разом з тим, враховуючи введені карантинні заходи, суд дійшов висновку до правильного висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст.256, 261 ЦК України щодо строку позовної давності, оскільки строки продовжені на строк дії карантину. Крім цього, строки продовжені на строк дії воєнного стану.

Заявлена заборгованість не погашена відповідачкою в даний час, тобто зобов`язання за кредитним договором не виконані перед банком належним чином. Апелянт не надав суду доказів на спростування вказаного. Відповідно висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог банку є обґрунтованим та законним.

Мотивувальна частина

Межі розгляду справи

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що 07 грудня 2012 року позичальник ОСОБА_4 отримала відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, кредит в розмірі 13 467, 37 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості (а.с.20).

Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 30 листопада 2023 року, за відповідачем утворилася заборгованість у розмірі 27 188,06 грн., яка складається з наступного: 13 001,59 грн. заборгованість за тілом кредиту; 7 685,68 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 6 500,79 грн. заборгованість по пені (а.с.154-158).

Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. видано 06 січня 2016 року виконавчий напис про стягнення із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти за Генеральною угодою №б/н від 27 грудня 2012 року. Вимоги банку складаються з: залишку заборгованості за кредитом в розмірі 13001,59 грн., суми заборгованості за відсотками 6781,76 грн., пені та комісії 7280,84 грн., штраф 4164,34 грн., а всього 31228, 83 грн., а також витрати пов`язані з вчиненням виконавчого напису (том 1 а.с.100).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не належно виконує свої зобов`язання за укладеним договором й не надала суду доказів на спростування вказаного, а тому позов АТ КБ «ПриватБанк» є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Суд прийшов до висновку, що остаточною датою погашення заборгованості по Генеральній угоді №б/н про реструктуризацію заборгованості від 27 грудня 2012 року було встановлено 31 грудня 2017 року, а тому сплив строку позовної давності мав відбутися після 31 грудня 2020 року. Разом з тим, враховуючи приписи закону щодо зупинення строку позовної давності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 256, 261 ЦК України щодо строку позовної давності.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Стаття 598 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі,

є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися у разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), зроблено висновок, відповідно до якого, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У справі, що переглядається встановлено, що 07 грудня 2012 року позичальник ОСОБА_4 отримала відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, кредит в розмірі 13 467, 37 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості (том 1 а.с.20).

Згідно пункту 1.1.3. вказаної угоди, дата кінцевого погашення заборгованості по Договору 1 31 грудня 2017 року (том 1 а.с.20).

Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 30 листопада 2023 року, за відповідачем утворилася заборгованість у розмірі 27 188,06 грн., яка складається з наступного: 13 001,59 грн. заборгованість за тілом кредиту; 7 685,68 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 6 500,79 грн. заборгованість по пені (том 1 а.с.154-158).

Як вбачається з матеріалів справи, у січні 2016 року банк скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, звернувшись до приватного нотаріуса про стягнення із відповідача заборгованості.

Зокрема, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. видано 06 січня 2016 року виконавчий напис про стягнення із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів за Генеральною угодою №б/н від 27 грудня 2012 року. Вимоги банку складаються з: залишку заборгованості за кредитом в розмірі 13001,59 грн., суми заборгованості за відсотками 6781,76 грн., пені та комісії 7280,84 грн., штраф 4164,34 грн., а всього 31228, 83 грн., а також витрати пов`язані з вчиненням виконавчого напису (том 1 а.с.100).

Отож, банк скористався наданим йому частиною другою статті 1050 ЦК України правом дострокового погашення боргу за кредитом, звернувся в січні 2016 року до приватного нотаріуса з вимогою про стягнення заборгованості за договором, чим змінив строк виконання основного зобов`язання з 31 грудня 2017 року на 06 січня 2016 року, то саме з цієї дати почався трьох річний перебіг позовної давності за вимогами банку про стягнення із позичальника боргу. Банк звернувся у цій справі з позовом до суду 07 грудня 2023 року, тобто поза межами строку позовної давності, який закінчився 06 січня 2019 року.

Суд першої інстанції даних обставин не врахував і прийшов до помилкового висновку про задоволення позову.

Посилання заявника на те, що відповідно до Генеральної угоди №б/н про реструктуризацію заборгованості від 27 грудня 2012 року договір набуває чинності з часу його підписання сторонами та діє до повного погашення кредитної заборгованості, тобто до 31 грудня 2017 року, а тому сплив позовної давності мав відбутися після 31 грудня 2020 року, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм статей 1046, 1048 ЦК України.

Встановивши, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості є обґрунтованими, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що цей позов поданий із пропуском позовної давності, відтак, необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог з цих підстав, про застосування якого було заявлено відповідачем у справі.

Позивачем у даній справі не наведено доводів щодо пропуску строку позовної давності у зв`язку з існуванням об`єктивних непереборних труднощів для своєчасного звернення до суду саме з цим позовом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Щодо судових витрат

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл витрат.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Положеннями частини 1 та 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» , передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю;.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка звільнена від сплати судового збору (том 2 а.с.35), а тому судовий збір підлягає стягненню з позивача на користь держави.

Таким чином, оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, то з позивача на користь держави слід стягнути судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 4026 грн. (2684 х 150%).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 13 грудня 2024 року слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою в позові відмовити.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Мар`ян Іван Степанович задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 13 грудня 2024 року скасувати та постановити нове.

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 27 грудня 2012 року відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 4026 (чотири тисячі двадцять шість) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 лютого 2025 року.

Головуючий: Н.К. Височанська

Судді: І.Н. Лисак

І.Б. Перепелюк