ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/641/24 Номер провадження 22-ц/814/1150/25Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л.І. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді доповідача Лобова О.А.

Суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Зябкіна Вадима Володимировича

на заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 14 листопада 2024 року, ухвалене суддею Стрюк Л.І., повний текст рішення складений дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа,яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

19.02.2024 представник ОСОБА_1 адвокат Зябкін В.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 : частину матеріальної шкоди у розмірі 38 911,30 грн; витрати на правову допомогу 6 300 грн; судовий збір у розмірі, пропорційно задоволених вимог.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.02.2023 ОСОБА_2 на автодорозі Київ-Харків-Довжанський 336км+500м, керуючи автомобілем Opel Astra д.н.з. НОМЕР_1 , порушив Правила дорожнього руху та допустив зіткнення з автомобілем Hyundai Elantra д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу, внаслідок чого транспортний засіб був пошкоджений. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за №АТ3197279, франшиза складає 2 500 грн, ліміт відповідальності 160 000 грн. Постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 27.02.2023 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, тому страховиком їй було перераховано страхове відшкодування у розмірі 43 052,70 грн (з вирахуванням франшизи 2 500 грн). Позивачем на станції технічного обслуговування було проведено оцінку вартості матеріальної шкоди автомобіля, яка становить 82 014,00 грн. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу вказувала, що витрати на правничу допомогу вона понесла під час слухання адміністративної справи №545/412/23 в Полтавському районному суді Полтавської області та Полтавському апеляційному суді

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 18 квітня 2024 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди. Розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання на 10:00 год 17 червня 2024. Залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ПАТ «НАСК «Оранта» (а.с. 43-44).

Заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 14 листопада 2024 рокупозов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 2 500 грн та судові витрати у розмірі 413,20 грн, а всього 2 913,20 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що правовідносини, що виникли між позивачем та ПАТ «НАСК «Оранта», не є деліктними, а тому Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має пріоритет і розмір страхового відшкодування визначається на підставі цього Закону. З полісу страхування цивільно-правової відповідальності відповідача вбачається, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 160 000 грн. Отже, покладення у спірних правовідносинах на винну особу обов`язку з відшкодування шкоди, що не перевищує ліміту відповідальності страховика, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, тому вимога позивача про відшкодування з відповідачів заподіяних збитків у розмірі, що покриваються лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, не підлягає задоволенню. З відповідною вимогою він мав право звернутися до страховика відповідача, а страховик умежах страхових сум, зазначених у страховому полісі, зобов`язаний сплатити потерпілому розмір завданої шкоди. Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 38 911,30 грн підлягають задоволенню лише в частині суми несплаченої страховою компанією франшизи, а саме 2 500 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Зябкін В.В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, який задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при вирішенні спору не врахував встановлене Законом України «Про обов`язкове страхуванння цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмеження у виплаті страхового відшкодування, а саме те, що страховик сплачує потерпілій особі вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу транспортного засобу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством, тобто на страховика Законом не покладений обов`язок відшкодувати потерпілій особі повну вартість відновлювального ремонту. У зв`язку з таким законодавчим обмеженням обов`язку страховика, різниця між виплаченою сумою страхового відшкодування і вартістю відновлювального ремонту має бути компенсована за рахунок винної особи страхувальника. У підтвердження своїх доводів адвокат посилався на висновки, викладені у конкретних постановах Верховного Суду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 27.02.2023 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 850 грн (а.с. 9).

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Opel Astra, д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта», що підтверджується полісом №АТ3197279 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 05.02.2023, згідно якого страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну - 160 000 грн, розмір франшизи - 2500 грн.

09.02.2023 ПАТ «НАСК «Оранта» отримало від ОСОБА_1 повідомлення про ДТП та заяву про страхове відшкодування (а.с. 78-79).

Уповноважена особа ПАТ «НАСК «Оранта» 16.02.2023 у присутності ОСОБА_1 оглянула пошкоджений транспортний засіб Hyundai Elantra д.н.з. НОМЕР_2 , про що складено акт та додаток до акту. Своїм підписом позивач ОСОБА_1 підтвердила ознайомлення з актом огляду транспортного засобу, а також правильність зазначених у ньому пошкоджень (а.с. 81-82).

Відповідно до ремонтної калькуляції № НОМЕР_2 від 27.02.2023, загальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 66 417,64 грн (а.с. 84-88).

11.05.2023 ПАТ «НАСК «Оранта» складено розрахунок страхового відшкодування, згідно з яким розмір матеріального збитку становить 45 602,70 грн, на підставі чого ПАТ «НАСК «Оранта» здійснено розрахунок суми страхового відшкодування, яке становить 43 102,70 грн (з вирахуванням франшизи 2 500 грн) (а.с. 88-89).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «НАСК «Оранта» виплатила позивачу страхове відшкодування в сумі 43 102,70 грн, що пвдтвеорджується також страховим актом №ОЦВ-23-2087239/1 від 12.05.2023 (а.с. 90), за виключенням франшизи у розмірі 2 500 грн.

Згідно з актом про надані послуги ФОП ОСОБА_3 № від 25.05.2023 (автомобіль Hyundai Elantra, д.н.з. НОМЕР_2 , покупець ОСОБА_1 , заказ-наряд від 25.05.2023) розмір послуг та матеріалів становить 82 014,00 грн (а.с. 14).

З полісу страхування цивільно-правової відповідальності відповідача ОСОБА_2 вбачається, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 160 000 грн.

09.02.2023 між ОСОБА_1 та адвокатом Зябкіним В.В. укладений договір про надання правової допомоги №832 від 09.02.2023 (а.с. 19-20).

Відповідно до додаткової угоди від 04.04.2023 та акту виконаних робіт (додаток №2) до договору про надання правової допомоги №832 від 09.02.2023, адвокатом Зябкіним В.В. проведено консультації з клієнтом, складено та подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи, складено письмові пояснення по справі на загальну суму 6 300 грн (а.с. 22).

Позивачем сплачено правову допомогу за договором №832 від 09.02.2023 на загальну суму 6 300 грн, що підтверджується платіжними інструкціями (а.с. 23-24).

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно з ч.1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифіката).

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Відповідно до п. 34.3 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відповідно до п. 36.6 ст. 36 цього Закону страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене ст. 993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18).

В частині розподілу судових витрат між сторонами, суд першої інстанції виходив з насупного.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Необхідно зауважити, що ч. 6 ст.137 ЦПК України передбачає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частини матеріальної шкоди у розмірі 38 911,30 грн; витрат на правову допомогу 6 300 грн та судового збору у розмірі, пропорційному задоволеним вимогам.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону №1961-IV).

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно із цим договором або Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №760/15471/15-ц, провадження №14-316цс18).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону №1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі №6-691цс15 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 11.12.2019 у справі №522/15636/16-ц (провадження №61-1819св17), на які послався заявник на обґрунтування підстави касаційного оскарження судового рішення, суд касаційної інстанції дійшов таких висновків:

- у справі №6-691цс15: правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати);

- у справі №522/15636/16-ц: виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом №1961-IV покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу. Особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Враховуючи викладене, правильним є висновок апеляційного суду про стягнення з особи, винної у ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) і страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншим за страхове відшкодування (страхової виплати) (постанова Верховного Суд України від 02.12.2015 у справі №6-691цс15).

Подібні за змістом висновки сформульовані також у постановах Верховного Суду від 14.08.2019 у справі №344/3008/17 (провадження №61-26423св18), від 15.10.2020 у справі №755/7666/19 (провадження №61-10010св20), від 16.02.2022 у справі №709/370/20 (провадження №61-16320св20).

Згідно матеріалів справи встановлено та не заперечується учасниками справи, що 05.02.2023 о 12 год. 20 хв. ОСОБА_2 на автодорозі М-03 Київ-Харків-Довжанський, 336 км+500м, керуючи транспортним засобом Opel Astra д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , не вибрав безпечної швидкості руху та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом Hyundai Elantra д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який зупинився попереду на заборонений сигнал світлофора, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження зі спричиненням матеріальних збитків, чим порушив п. 12.1, 13.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Згідно постанови Полтавського районного суду Полтавської області від 27.02.2023 (справа №545/412/23) визнано винуватим ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн, без позбавлення права керування транспортними засобами. Посвідчення водія, серія НОМЕР_3 , повернуто ОСОБА_2 . Стягнуто ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 536 грн (а.с. 7).

Цивільно-правова відповідальність власника т/з Opel Astra д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» відповідно до полісу №АТ3197279 від 24.11.2022, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну, становить 160 000 грн, франшиза 2 500 грн (а.с. 80).

ОСОБА_1 після ДТП, виконуючи алгоритм дій, встановлений Законом України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування: 09.02.2023 повідомила страховика про настання страхової події (а.с. 78-79), надала транспортний засіб для огляду представником страховика, за результатом якого було складено акт огляду транспортного засобу (а.с. 81-83), подала страховику заяву про виплату страхового відшкодування та було складено страховий акт №ОЦВ-23-20-87239/1 від 12.05.2023 (а.с. 90).

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що за результатом звернення ОСОБА_1 та з`ясування обставин ДТП, 16.02.2023 ПАТ «НАСК «Оранта» було складено акт огляду транспортного засобу, який було підписано ОСОБА_1 особисто (а.с. 81-83).

12.05.2023 ПАТ «НАСК «Оранта» складено страховий акт №ОЦВ-23-20-87239/1, згідно якого сума страхового відшкодування склала 43 102,70 грн (а.с. 90).

Згідно доводів позовної заяви, ОСОБА_1 не заперечує, що ПАТ «НАСК «Оранта» виплатило їй страхове відшкодування у розмірі 43 102,70 грн.

Також ОСОБА_1 25.05.2023 для визначення розміру матеріального збитку звернулася до ФОП ОСОБА_3 , яким було складено акт про надані послуги № від 25.05.2023 (автомобіль Hyundai Elantra, д.н.з. НОМЕР_2 , покупець ОСОБА_1 , заказ-наряд від 25.05.2023), згідно якого вартість послуг та матеріалів становить 82 014 грн (а.с. 14).

При цьому колегія суддів, зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази проведення ОСОБА_1 відновлювального ремонту автомобіляHyundai Elantra д.н.з. НОМЕР_2 , отже, відсутня інформація про фактичний розмір матеріальної шкоди, понесений ОСОБА_1 .

Акт про надані послуги № від 25.05.2023 (автомобіль Hyundai Elantra, д.н.з. НОМЕР_2 , покупець ОСОБА_1 , заказ-наряд від 25.05.2023), згідно якого вартість послуг та матеріалів становить 82 014 грн (а.с. 14), не є належним та допустимим доказом проведеного відновлювального ремонту автомобіля.

Квитанція до прибуткового касового ордеру №0 від 25.05.2023 про прийняття від ОСОБА_1 . ОСОБА_3 на підставі заказу-наряду від 25.05.2023 суми 82 014,00 грн. також не є належним та допустимим доказом, оскільки ця квитанція не містить підпису ФОП ОСОБА_5 , підписана головним бухгалтером без зазначення прізвища, не містить будь яких штампів чи печаток для ідентифікації ФОП ОСОБА_5 .

Акт виконаних ремонтних робіт автомобіля Hyundai Elantra, д.н.з. НОМЕР_2 , ФОП ОСОБА_3 відсутній.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, позивач ОСОБА_1 , отримавши страховий акт ПАТ «НАСК «Оранта» від 12.05.2023, яким визначена сума страхового відшкодування у розмірі 43 102,70 грн, 25.05.2023 діючи самостійно, без запрошення представників ПАТ «НАСК «Оранта» та винної особи ОСОБА_2 , звернулася до ФОП ОСОБА_3 з питанням про визначення розміру послуг та матеріалів, що останнім і було зроблено. По справі не вбачається, що ФОП ОСОБА_3 є уповноваженою особою для надання вище вказаних актів у випадках ДТП.

Отже, враховуючи, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 160 000 грн, відсутність доказів проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що покладення у спірних правовідносинах на винну особу обов`язку з відшкодування шкоди, що не перевищує ліміту відповідальності страховика, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, тому вимога позивача про відшкодування з відповідачів заподіяних збитків у розмірі, що покриваються лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, не підлягає задоволенню. З відповідною вимогою позивач має право звернутися до страховика відповідача, а страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, зобов`язаний сплатити потерпілому розмір завданої шкоди, в разі наявності для цього підстав.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Зябкіна Вадима Володимировича - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 14 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 лютого 2025 року.

Текст постанови на підставі частини третьої статті 381 ЦПК України оформила суддя А. І. Дорош.

СУДДІ: О. А. Лобов А. І. Дорош В. М. Триголов