КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року місто Київ.

Справа № 761/8526/22

Апеляційне провадження № 22-ц/824/2948/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

судді доповідача Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Шкоріної О.І.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Коваленка Сергія Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києвавід 24 січня 2023 року (ухвалене у складі судді Чех Н.А., повний текст рішення складено 24 січня 2023 року)

у справі за позовом комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги ,-

ВСТАНОВИВ

У травні 2022 року позивач КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що квартира АДРЕСА_1 , під`єднана до внутрішньо-будинкової системи теплопостачання, а отже відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води.

Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення № 630 від 21 липня 2005 року.

За результатами аналізу оплат товариством було з`ясовано, що відповідач користується послугами, але не виконує зобов`язання по сплаті коштів за надані послуги з централізованого опалення. У зв`язку з чим утворилась заборгованість по оплаті послуг з централізованого опалення.

Просив суд стягнути заборгованість за централізоване опалення за період до 01 травня 2018 року в сумі 20 971,27 грн та гарячої води - 11 415,23 грн на підставі Договору № 602-18 від 11 жовтня 2018 року про відступлення права вимоги, та з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року опалення у розмірі 45 963,21 грн, гарячої води - 12 408,13 грн Всього - 58 371,34 грн.

Крім того, просив стягнути 33,00 грн витрат пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та судовий збір.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києвавід 24 січня 2023 рокупозовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» заборгованість за надані послуги з центрального опалення та гарячої води у розмірі 58 371,34 (п`ятдесят вісім тисяч триста сімдесят одна гривня 34 копійки) грн та судові витрати у розмірі 2 514,00 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 вересня 2024 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 січня 2023 року в цивільній справі за позовом КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з центрального опалення та гарячої води залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Коваленко С.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 січня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, вирішити питання відшкодування судових витрат.

У апеляційній скарзі вказує, що кватира АДРЕСА_1 територіально знаходиться у шевченківському районі міста Києва, а тому позов в цій справі мав бути розглянутий Шевченківським районним судом міста Києва, а не Дніпровський районним судом міста Києва.

Вказує, що право на спадщину на спірну квартиру, після померлої ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали лише 20 грудня 2019 року, отримавши відповідні свідоцтва про право на спадщину. І лише 20 грудня 2019 року було зареєстровано право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на квартиру.

Зазначає, що будь-яких боргів по квартирі за теплопостачання та гаряче водопостачання ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не успадкували після ОСОБА_2 .

У відзиві позивач КП ВО Київади (КМДА) «Київтеплоенерго» стверджує, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Вважає, що оскаржуване заочне рішення є законним та обґрунтованим, а тому відповідач повинен сплатити заборгованість за спожиті послуги.

Просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 січня 2023 року без змін.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості у розмірі 58 371,34 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог КП ВО Київади (КМДА) «Київтеплоенерго», про стягнення із ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість у розмірі 58 371,34грн.

Проте, колегія суддів не повністю погоджується з рішенням суду, так як справу розглянуто з порушенням правил територіальної підсудності, без належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

Згідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України встановлена виключна підсудність, зокрема зазначено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 42 постанови від 01.03.2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз`яснив, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Як наголошено у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 638/1988/17, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 09.09.2020 року у справі № 910/6644/18 Верховний Суд дійшов висновку про те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Тому на спори, предметом яких є стягнення заборгованості, що виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми ч. 1 ст. 30 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що спір виник внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору та оплати заборгованості за житлово-комунальні послуги щодо нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , тобто розглянутоспір з приводу боргу, пов`язаного з користуванням нерухомим майном, для якого положеннями ст. 30 ЦПК України встановлена виключна підсудність, тому справа підсудна Шевченківському районному суду м. Києва.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про розгляд даної справи судом першої інстанції, адже, як вбачається з матеріалів справи, ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 28 липня 2022 року про передачу справи за підсудністю була направлена лише позивачу. Проте, доказів направлення вказаної ухвали відповідачу матеріали справи не містять.

Матеріали справи також не містять доказів повідомлення ОСОБА_1 про відкриття провадження в даній справі Дніпровським районним судом.

До ухвалення заочного рішення в даній справі, що є предметом оскарження, відсутні належні та допустимі докази повідомлення відповідача про перебування в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва даної справи.

Повернення конверта суду з відміткою за закінченням строку зберігання не є належним повідомленням в розумінні ст. 128 ЦПК України, навіть з огляду на те, що такий конверт спрямовувався за зареєстрованим місцем проживання відповідача.

Тобто, апеляційним судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не заявив в суді першої інстанції при розгляді справи Дніпровським судом про порушення правил територіальної підсудності з поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Водночас, згідно з ч. 2 ст. 378 ЦПК України справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Проте, вимоги ч. 2 ст. 378 ЦПК України у даному випадку не можуть бути застосовані, оскільки відповідач не брав участі у справі в зв`язку з неповідомленням про ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 28 липня 2022 року про передачу справи за підсудністю та у зв`язку з неналежним повідомленням про розгляд справи Дніпровським районним судом, а відтак, був позбавлений можливості заявити про непідсудність справи в суді першої інстанції.

Таким чином, враховуючи, що майно, щодо якого виник спір, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що відноситься до територіальної підсудності Шевченківського районного суду м. Києва, а заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 січня 2023 року у даній справі прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києвавід 24 січня 2023року підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва за встановленою законом підсудністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. 369, 374, 378, 382- 384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу адвоката Коваленка Сергія Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києвавід 24 січня 2023року скасувати і направити справу на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва за встановленою законом підсудністю.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий О.В. Желепа

Судді О.Ф. Мазурик

О.І. Шкоріна