Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2025 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючої судді Швець М. В.; за участі секретаря судового засідання Майданик М. Є.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу, позовну заяву АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив таке.

До суду звернувся представник позивача Мєшнік К. І. Суд виніс ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначив судовий розгляд на 27.01.2025, а потім на 17.02.2025.

В обидва судові засідання сторони та/або їх представники не з`явилися, хоча повідомлялися належним чином. Під час звернення з позовною заявою представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи (а. с. 39).

Оскільки всі учасники справи не з`явилися, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, на підставі ч. 6 ст. 259 ЦПК України, скористався своїм правом відкласти складення повного рішення на строк не більш як п`ять днів.

Позиції сторін.

Позивач заявив про стягнення заборгованості за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 29.01.2022 року у розмірі 10 900,24 грн станом на 03.10.2024 та судових витрат у розмірі 3 028,00 грн судового збору.

Позов обґрунтував таким. 29.01.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету заяву до Договору про надання банківських послуг від 29.01.2022 року. На підставі укладеного Договору відповідач отримав кредит у розмірі 10 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 , тобто Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а відповідач не своєчасно та не у повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання зі своєчасного їх повернення та сплати відсотків за користування ними, в результаті чого станом на 03.10.2024 року утворилась заборгованість у розмірі 10 900,24 грн.

Відповідач своїм правом на подання відзиву тощо не скористався.

Досліджені докази. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 29.01.2022 року між ОСОБА_1 та АТ «Універсал Банк» підписана Анкета-заява до Договору про надання банківських послуг (а. с. 8).

Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Відповідач підписанням заяви підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір.

Підписанням анкети-заяви ОСОБА_1 засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях.

Анкета-заява свідчить про те, що відповідач погодився на банківське обслуговування та відкриття поточного рахунку. Однак у ній не йдеться про кредитування на певних, чітко визначених умовах. Не зазначено також про видачу будь-яких карток. Відповідач просив встановити кредитний ліміт на суму, зазначену у мобільному додатку. Будь-які посилання на зазначений мобільний додаток в матеріалах справи відсутні. Кредитний ліміт, встановлений позивачем, нічим не підтверджується.

У Паспорті споживчого кредиту Чорної картки monobank, в розділі 3 Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, зазначено, що сума/ліміт кредиту встановлюється від 0 до 500 000 грн (в залежності від суми, яка погоджена у заявці на кредит та відображена у мобільному додатку) (а. с. 24). Отже, сума погодженого кредитного ліміту має бути зазначена у заявці на кредит (анкеті-заяві). Але в Анкеті-заяві відповідача та будь-яких інших документах, наданих позивачем, не зазначено точний розмір кредитного ліміту, про який висловився відповідач.

Крім того, паспорт споживчого кредиту не містить інформації про його підписання з боку споживача (відповідача), на місці підпису лише зазначено таке: «споживач отримує паспорт споживчого кредиту в мобільному додатку та підписує його у електронному вигляді до підписання договору». Таке зазначення свідчить про те, що визначено правило про підписання паспорта до підписання договору, але інформація про сам підпис відсутня. Крім того, у паспорті позначено, що інформація, зазначена у ньому зберігає чинність та є актуальною до 01.01.2023 (а. с. 25 зворот).

До анкети-заяви банком долучено витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ "Універсал Банк" при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, який був затверджений Рішенням Правління ПАТ «Універсал Банк» Протоколом № 46 від 27.11.2021 (а. с. 9-23).

Обставина видачі відповідачу платіжної картки з номером НОМЕР_1 , про яку зазначено у позові (а. с. 2 зворот) жодним належним та допустимим доказом не підтверджена.

Позивач також долучив до позову Розрахунок заборгованості за договором № б/н від 29.01.2022, укладеного між позивачем та клієнтом ОСОБА_1 станом на 03.10.2024 року, яка становить 10 900,24 грн (а. с. 6-7).Такий Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, є аналітичним документом банку, складеним в односторонньому порядку, тому не є безспірним доказом обставини користування кредитними коштами (видачі кредиту), умов такого користування та наявності боргу.

Отже, суд оцінює зазначені докази як такі, що свідчать про існування між позивачем та відповідачем відносин банківського обслуговування, але не кредитування.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Оцінка аргументів сторін та висновки суду.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з п. 1-1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Отже, обов`язок повернення кредиту та сплати процентів пов`язується з обставиною надання такого кредиту та є наслідком отримання позичальником коштів та користування ними. Відповідно, ця обставина має бути доведеною (або визнаною іншою стороною, що звільняє від обов`язку доведення).

Згідно з ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України, якою визначено змагальність серед основних засад цивільного судочинства, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У Постанові ВП ВС від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц міститься такий висновок щодо тягаря доказування: «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс» (п. 81).

Верховний Суд у своїй Постанові від 21.09.2022 у справі № 645/5557/16-ц зазначив, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача; пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Отже, стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В умовах, як у цій справі, коли відповідач не відреагував на позов та не визнав обставину отримання кредитних коштів, тягар доведення цієї обставини покладається на позивача. Позивач сукупністю наданих доказів не довів обставини укладення відповідачем кредитного договору та користування відповідачем кредитними коштами. Розрахунок заборгованості (а. с. 6-7) в сукупності з Паспортом споживчого кредиту Чорної картки monobank ( а. с. 24-26), Анкетою-заявою тощо не підтверджують цих обставин.

У наданому суду Витязі з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ "Універсал Банк" при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів (а. с. 9-23), п. 2.1., зазначено, що Банк відкриває клієнту поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням Платіжної картки та/або мобільного додатка, випускає та надає клієнту у користування Платіжну картку. Жодних заяв, підписаних відповідачем, в яких зазначено про видачу картки/карток, позивач не надав. В Анкеті-заяві (а. с. 8) також не зазначено про видачу картки/карток.

Відповідно до засади диспозитивності цивільного судочинства, визначеної ст. 13 ЦПК України, суд не може збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених самим ЦПК України. У цій справі відсутні підстави для збирання доказів судом, а тягар збирання і подання доказів повністю покладається на позивача.

Наданих суду доказів в їх сукупності - недостатньо для підтвердження обставини укладення відповідачем кредитного договору, отримання від позивача кредитних коштів, користування такими коштами. Оскільки ця обставина не доведена (отже, не встановлена судом), не доведена підстава для виникнення у відповідача будь-яких зобов`язань повернути такі кошти та сплатити відсотки за користування ними. У зв`язку з цим позов не належить до задоволення.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача. Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати належить покласти на позивача.

На підставі зазначеного, керуючись статтями 12, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ухвалив таке.

Відмовити у задоволенні позовної заяви АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Акціонерне товариство «Універсал Банк», ідентифікаційний код 21133352, юридична адреса: м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено та підписано 19 лютого 2025 року.

Суддя: М. В. Швець