ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/2478/23Головуючий у 1-й інстанції Яковець Н.В.
Провадження № 22-ц/817/154/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників цивільну справу № 608/2478/23 за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 15 листопада 2024 року (ухвалене суддею Яковець Н.В., дата складення повного тексту - 25 листопада 2024 року) у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», позивач, апелянт) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтований тим, що 26 січня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір б/н з метою отримання банківських послуг. Згідно умов договору банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого в подальшому збільшився до 27000.00 грн. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, внаслідок чого станом на 23 серпня 2023 року утворилась заборгованість в розмірі 33451.57 грн, з яких 26658.77 грн - заборгованість за тілом кредита; 6792.80 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0.00 грн - нарахована пеня, 0.00 - нараховано комісії.

У зв`язку з наведеним позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 26 січня 2011 року в розмірі 33451.57 грн та понесені судові витрати.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 15 листопада 2024 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції розглянув справу упереджено, оскільки встановив факт розголошення конфіденційної інформації відповідачем, однак відмовляючи у задоволенні позовної заяви зазначив, що позивачем не надано належних доказів, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначає, що судом не взято до уваги, що в період з 12 по 13 серпня 2022 року транзакції здійснювались по картці НОМЕР_1 з використанням «Приват24», фінансового телефону ОСОБА_2 та частково 3-D Secure. Крім того, без особистого введення ПІН-коду входу в акаунт та карти клієнта чи передачі з боку позивача ПІН-коду, стороння особа позбавлена можливості зайти в акаунт «Приват24», змінити «фінансовий» мобільний номер телефону клієнта чи здійснити переказ коштів.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, не з`ясував у відповідача, яким же чином сторонній особі стали відомі фінансовий номер телефону, дані паролю входу в «Приват24» та ще й ПІН-код картки відповідача, які надали змогу успішно увійти в «Приват24», перевипустити нову картку, ініціювати та здійснити перекази коштів, користуватись повністю всім функціоналом «Приват24», в той час коли наведені дані повинні бути відомі лише ОСОБА_2 і знаходитись лише в його пам`яті, яка зберігає таку інформацію.

Також на адресу АТ КБ «ПриватБанк» звернень від ОСОБА_2 про несанкціоноване списання коштів в сумі 28827.34 грн та його не погодження, блокування банківської картки клієнта чи доступу до Приват24» не надходило.

Звертає увагу на те, що відповідно до ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції, які супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви клієнта про блокування картки/рахунку на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг.

На думку сторони апелянта, суд дійшов помилкового висновку про відсутність вини в діях ОСОБА_2 .

Водночас наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину стосовно позичальника до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені, а також не може бути підставою для звільнення його від обов`язку належного виконання зобов`язання та виконання вимог Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

У зв`язку з викладеним просить рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 15 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

14 січня 2025 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Квятковський Д.В., надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивовано тим, що факт правильного введення ПІН-коду чи логіну/пароля «Приват24» не підтверджує вини власника картки, якщо не доведено, що він свідомо передав ці дані стороннім особам.

Зазначає, що системи 3-D Secure є додатковим рівнем захисту, однак шахраї можуть перехоплювати SMS-коди, вдаватися до фішингових атак чи перенаправляти дзвінки. Сам по собі факт використання 3-D Secure не доводить, що операцію ініціював або схвалив саме клієнт. Якщо банк вважає, що транзакцію проводив відповідач, він має навести докази використання цього пристрою або SIM-картки, зареєстрованої на відповідача, та фактично введеного коду самим користувачем, однак такі докази не були надані. Крім того, положення банківського договору, що перекладає на клієнта абсолютно всі ризики без факту доведення його вини, є несправедливими та такими, які істотно порушують баланс прав та обов`язків на шкоду споживачеві.

У зв`язку з викладеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

За правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у даній справі не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

28 січня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (на даний час - АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

На підставі вказаного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого у подальшому було збільшено до 27000.00 грн.

У вказаній анкеті-заяві зазначено, що відповідач згідний із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг; він ознайомився та згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Згідно наданих банком розрахунків заборгованості, а також виписки за договором заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 23 серпня 2023 року становить 33451.57 грн, з яких 26658.77 грн - заборгованість за тілом кредиту та 6792.80 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Відповідач вказує, що з його картки, яка видана АТ КБ «ПриватБанк», за час його перебування у Республіці Польща, у період з 12 серпня 2022 року по 01 листопада 2022 року відбувалося несанкціоноване зняття коштів невідомими особами.

З даного приводу ОСОБА_2 звернувся в АТ КБ «ПриватБанк» та в Чортківський РВП ГУНП в Тернопільській області та за фактом шахрайських дій та на даний час здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000403 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Службовою перевіркою АТ КБ «ПриватБанк» щодо несанкціонованого списання коштів ОСОБА_2 встановлені наступні обставини:

Кредитна картка «Універсальна» віртуальна НОМЕР_2 (референс договору SAMDNWFC2, рахунок НОМЕР_3 , тип договору CRPL, бранч TLX0) випущена 12 серпня 2022 року 20:10:58 год в «Приват24» клієнта, про що свідчить запис в ЄКБ.

Аналізом адмінки «Приват24» встановлено, що 12 серпня 2022 року 08:07:43 год в «Приват24» мобільної версії (channel is p24mob) було проведено відновлення пароля входу (CHANGE_PASSWORD) під логіном НОМЕР_4 з девайсу М2006С3МNG «REDMI».

В ході відновлення було використано PIN-код картки НОМЕР_5 . 12 серпня 2022 року 08:07:46 год відбулась авторизація клієнта в «Приват24» (P24_AUTHORIZATION_MOB) після відновлення входу в «Приват24. 13 серпня 2022 року 11:07:14 год в ході чергової спроби списання через мерчант стороннього банку epay.com.ua, клієнту було відправлено повідомлення про необхідність підтвердження транзакції через дзвінок на лінію клієнтської підтримки.

Після відсутності підтвердження транзакції система «розумного обліку» автоматично заблокувала аккаунт клієнта в «Приват24». Дана інформація підтверджена заступником керівника департаменту з «Fraud case аналізу» ОСОБА_3 .

Миттєва картка для виплат НОМЕР_5 (бранч TEX0) випущена 18 листопада 2019 року 15:45 на клієнта ОСОБА_2 під час відвідання останнім відділення в м.Чортків, що стверджується фото клієнта з продуктом банку.

Остання транзакція по картці відбулась 22 травня 2022 року, що стверджується випискою про рух коштів по карті НОМЕР_5 .

Перевіркою через адмінку LIQPAY (liqpay.ua/oper/payments), Е-COMMERCE (lpecadmin.prod.liqpay.ua/ecadmin/) та «Приват24» встановлено списання коштів, а саме:

- через термінал I0110UWN виведені кошти в сумі 581.76 грн (4 транзакції по 145.44 грн з урахуванням комісії) на поповнення шахрайського телефону НОМЕР_6 ;

- відбулася невдала спроба переказу коштів на картку «Універсалбанку» НОМЕР_7 ;

- перекази через «Приват24» (9 транзакцій) на суму 2982.86 грн на картку банку «Конкорд» НОМЕР_8 ;

- в період 12-13 серпня 2022 року з картки НОМЕР_1 відбулися списання на суму 21876 грн через інтернет-мерчанти сторонніх банків (31 транзакція), відповідно термінали: E0111321, E0111381, E0111391, E0112011, E0112041, E0112401, E0112531, E0112541, E2214432;

- 13 серпня 2022 року з карти ОСОБА_2 здійснено переказ на суму 226.60 грн (з урахуванням комісії) через мобільний додаток «Приват24» (признак DA20=3 в описі транзакції) на картку НОМЕР_9 клієнта «ПриватБанку» ОСОБА_4 .

В підсумку проведені транзакції:

- списання на суму 581.76 грн на поповнення номеру мобільного телефону НОМЕР_6 ;

- списання на суму 21876 грн через мерчанти сторонніх банків E0111321, E0111381 , E0111391 , E0112011, E0112041, E0112401 , E0112531 , E0112541 , E2214432 ;

- перекази на 2982.86 грн на картку банку «Конкорд» НОМЕР_8 клієнта ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_16 );

- переказ 226.60 грн на картку клієнтки «ПриватБанку» НОМЕР_9 ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_17 ).

Картка НОМЕР_9 відкрита на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_17 , зареєстрована та проживає: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_18 , в списках обмеження не значиться.

В ході проведеної службової перевірки 22 листопада 2022 року підрозділом NPS (nps.privatbank.ua/s3/nps/historybyrequest&id=15726955) по зверненні ОСОБА_4 , клієнтка підрозділом клієнта ОСОБА_4 повідомила, що вищезазначеного переказу не очікувала, відправник їй не знайомий та погодилась на повернення коштів.

Проте спеціалістом ОСОБА_6 (супермен) не проведено дебетування картки НОМЕР_9 та закрито заявку БОК № 15726955 з приміткою «Недозвон до відправника = відсутня скарга. Без згоди клієнта та розуміння актуальності питання кошти не дебетую. Знімаю обмеження з картки одержувача. 221122S1786344V5TB5Z++ Попереджена про відповідальність».

Додатковою перевіркою встановлено, що картка банку «Конкорд» НОМЕР_8 випущена на клієнта ОСОБА_5 , ІПН НОМЕР_16 , тел. НОМЕР_19 , АДРЕСА_2 . Виведення коштів з картки НОМЕР_8 відбувалося на картки сторонніх банків, а саме: НОМЕР_7 АТ «Універсалбанк», НОМЕР_20 «Monobank» клієнта «Р. Данило.».

По інформації ЄКБ, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_16 , зареєстрований та проживає: АДРЕСА_3 , неодноразово внесений в списки обмежень по кодифікатору 1.15 (аномальна кількість оформлених кредитних договорів). Номер шахрайського телефону НОМЕР_6 значиться/значився в ЄКБ клієнтів: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_21 , м.Радехів. Клієнт внесений в списки обмежень 29 січня 2023 року по кодифікатору 1.15 (аномальна кількість оформлених кредитних договорів); видалений в клієнта ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_22 , м.Черкаси (створений 03 вересня 2018 року).

В ході відпрацювання встановлено, що 06 грудня 2022 року згенеровано заявки на повернення коштів, проведених по терміналах «ПриватБанку», проте відшкодування відхилено через наявність підтвердження 3-D Secure. Не було створено заявок на проведення претензійної роботи по мерчантах сторонніх банків, а саме: 37 транзакцій без 3-D Secure на загальну суму 20912 грн (13 транзакцій більше 150 грн на суму 18738 грн та 24 транзакції до 150 грн).

У відповідності до правил міжнародних платіжних систем «Visa» та «Mastercard», претензійно-позовна робота може тривати 45-120 днів і згенеровані заявки прострочені по термінах і не мають перспективи для проведення ППР.

Аналізом логів входу в «Приват24» встановлено, що входи в аккаунт клієнта ОСОБА_2 за 12 серпня 2022 року, 13 серпня 2022 року здійснювались з не властивого клієнту девайса М2006С3МNG «REDMI» (віртуальний imei НОМЕР_23 ), IP 46.211.156.106, провайдер: Україна, Київстар. Зазвичай девайс клієнта LDN-L21|HUAWEI.

Аналізом входів по шахрайському imei НОМЕР_23 зафіксовано два входи в період 12-13 серпня 2022 року в «Приват24» під логінами НОМЕР_28 та НОМЕР_25.

По інформації ЄКБ логіни значаться за:

- НОМЕР_28 - з 26 червня 2019 року значиться фінансовим за клієнткою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_24 , зареєстрована АДРЕСА_4 .

- НОМЕР_25 - з 04 серпня 2022 року значиться фінансовим за клієнткою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_26 , зареєстрована АДРЕСА_5 .

На період проведення перевірки, звернень від клієнтів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 по системі не зафіксовано.

Отримати додаткову інформацію за допомогою сервісу «Архів повідомлень» по клієнту ОСОБА_2 не надається можливим через обмеження збереження записів - 1 рік.

Відповідно до інструкцій з проведення службових перевірок, Банк проводить безпосереднє відпрацювання (опитування) клієнтів в межах своєї компетенції, тобто на етапі використання платіжних засобів «ПриватБанку».

Також враховуючи, що за фактом скоєння злочину і зверненням в правоохоронні органи потерпілих передбачається проведення гласних та негласних заходів в рамках ЄРДР 0000403 (ч.4 ст.185 КК України) та для убезпечення ризиків для банку, на даному етапі доцільно внесення клієнтів, які потенційно можуть бути фігурантами справи, в списки обмежень.

Враховуючи обставини списання коштів в клієнта ОСОБА_2 по завідомо спланованій зловмисниками шахрайській схемі, Банк посилається на те, що випадкове використання чи викрадення карток клієнтів, зазначених в матеріалі службової перевірки, є малоймовірною. В даному випадку можна стверджувати, що шахрайські картки отримувачів були передані третім особам за попередньою згодою, за винагороду або їх власники безпосередньо причетні до шахрайської групи осіб. На підставі вищевикладеного, клієнта ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_16 ) внесено в списки обмежень по кодифікатору - 1.41 (шахраї в електронних операціях). Шахрайський телефон НОМЕР_27 внесено в списки обмежень.

Картки НОМЕР_8 , НОМЕР_29, НОМЕР_20 внесені в список скомпрометованих карток чужих банків.

Підсумовуючи наявну інформацію на період перевірки встановлено: 12 серпня 2022 року було відновлено вхід в «Приват24» під логіном НОМЕР_4 клієнта ОСОБА_2 з використанням pin-коду картки клієнта НОМЕР_5 з девайса моделі - М2006С3МNG «REDMI».

Sim-картка НОМЕР_4 по інформації ЄКБ значиться «фінансовим номером» на момент завершення службової перевірки за клієнтом ОСОБА_2 та в період оспорюваних транзакцій, фінансовий номер клієнта не мінявся.

Списання відбувались з перевипущеної 12 серпня 2022 року в «Приват24» віртуальної кредитної картки НОМЕР_1 з використанням «Приват24» та сторонніх мерчантах з використанням даних картки та частково 3-D Secure.

Дана ситуація можлива при компроментації клієнтом даних картки, а також доступу до SIM-картки мобільного телефону третіх осіб (перевипуск, переадресація, доступ на стороні оператора зв`язку тощо), що дозволило зловмисникам отримати доступ до входу в його «Приват24» та заволодіти даними, необхідними для створення платежів як з «Приват24», так і на інтернет-сайтах сторонніх банків.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

В силу вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

За правилами статті 1067 ЦК України договір банківського рахунку укладається в письмовій формі для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку в банку на умовах, погоджених сторонами.

Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 56 частини першої статті 1 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки.

Відповідно до пункту 136 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року №164, користувач зобов`язаний зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Відповідно до пункту 140 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року №164 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено обов`язок користувача не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.

Згідно із пунктом 146 розділу VII вказаного Положення власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до пункту 147 розділу VII вказаного Положення власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків.

Отже, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі №501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі №577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі №759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі №176/1445/22, від 06 вересня 2023 року у справі №686/30030/21.

У постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц вказано, що «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

У постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16 ц вказано, що «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

У постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16 (провадження № 61-17629св18) зазначено, що «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».

У постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 зазначено, що «саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

Звертаючись до суду із зданим позовом АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що відповідач зобов`язання за договором кредиту не виконав, внаслідок чого станом на 23 серпня 2023 року в останнього утворилась заборгованість в розмірі 33451.57 грн.

У справі, яка переглядається апеляційним судом встановлено, що спірна сума заборгованості виникла в період з 12 серпня 2022 року по 23 серпня 2023 року.

Судом першої інстанції правильно встановлено та сторонами не заперечувалося, що грошові перекази за вказаний період були ініційовані не відповідачем, а іншими особами шляхом застосування шахрайських методів та за даним фактом триває досудове розслідування.

За таких обставин колегія суддів зазначає, що для стягнення заборгованості за кредитним договором, саме на позивача АТ КБ «ПриватБанк» покладено обов`язок доведення, що користувач ОСОБА_2 своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що АТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_2 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по кредитній картці, його особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, третіми особами.

Водночас, твердження, викладені у службовій перевірці АТ КБ «ПриватБанк» щодо несанкціонованого списання коштів ОСОБА_2 про те, що ймовірно дана ситуація можлива при компроментації клієнтом своїх даних, колегія суддів не бере до уваги, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, ОСОБА_2 , як користувач карток, своїми діями чи бездіяльністю не сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а тому списання в період з 12 серпня 2022 року грошових коштів з карткового рахунку відбулося не за його розпорядженням і він не повинен нести відповідальності за такі операції.

Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, ОСОБА_2 повідомив про цей факт банк та звернувся до правоохоронних органів.

З огляду на викладе, обгрунтованим є висновок суду першої інстанції, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 26 січня 2011 року в розмірі 33451,57 грн, яка виникла з 12 серпня 2022 року.

Доводи АТ КБ «ПриватБанк» про те, що платежі були створені в системі дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking «Приват24» та 3-D Secure, вхід у які було здійснено з авторизацією клієнта, а вказані дії можливо було здійснити лише за допомогою використання фінансового телефону та іншої особистої інформації, колегія суддів відхиляє, оскільки сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.

У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи у задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 15 листопада 2024 року - залишити без змін.

Судові витрати, понесені сторонами у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції - залишити в межах, ними понесених.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови - 17 лютого 2025 року.

Головуючий О.З. Костів

Судді: Б.О. Гірський

М.В. Храпак