КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4170/2025
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 лютого 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Сіромашенко Н.В. в м. Київ 21 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Гардіан» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У травні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути на свою користь з ТДВ «СК «Гардіан» 12081,59 грн. страхового відшкодування, 6500 грн. за проведення висновку експерта судової автотоварознавчої експертизи, покласти на відповідача судові витрати.

Позов мотивував тим, що 04 лютого 2024 року на а/д М-19 Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече, 353 км. + 100 м. ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом BMW X 5 д.н.з. НОМЕР_1 , порушуючи вимоги п. 2.3б, 12.1, 14.2б ПДР, допустив зіткнення з транспортним засобом Renault Megane Scenic д.н.з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Постановою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 19 березня 2024 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього стягнення.

У момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ТДВ «СК «Гардіан» згідно полісу СА № 19263 ОСЦВВНТЗ, з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 160000 грн.

05 лютого 2024 року ОСОБА_1 подав до ТДВ «СК «Гардіан» повідомлення про подію, яка має ознаки страхового випадку, та заяву про страхове відшкодування, після чого представником страхової компанії на підставі п. 34.2, 34.3 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу та складено протокол (акт) огляду. Протягом тривалого часу жодних документів ОСОБА_1 , що визначають розмір матеріального збитку, працівниками відповідача не надавалось, в зв`язку з чим він звернувся до судового експерта Мазура М.С. для проведення судової автотоварознавчої експертизи з метою визначення дійсної вартості матеріального збитку, завданого транспортному засобу. За результатами проведеної експертизи складено висновок експерта № 38/24 транспортно-товарознавчої експертизи, згідно якого вартість матеріального збитку, спричиненого власнику КТЗ Renault Megane Scenic д.н.з НОМЕР_2 внаслідок ДТП, яка мала місце 04 лютого 2024 року, склала 41535,37 грн. За проведення експертизи ОСОБА_1 сплачено 6500 грн.

Не узгодивши з позивачем як потерпілою особою розміру страхового відшкодування, страховою компанією 26 березня 2024 року на картковий рахунок була перерахована сума страхового відшкодування в розмірі 29453,78 грн. Дана сума є неприйнятною, суттєво заниженою і такою, яка не відповідає реальному розміру матеріального збитку, що в підсумку не надає йому змоги провести відновлювальний ремонт автомобіля.

Отже, станом на сьогоднішній день залишається несплаченою вартість матеріального збитку, спричиненого йому як власнику пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді автомобіля Ranault Megane Scenic д.н.з НОМЕР_2 , в розмірі 12081,59 грн. (41535,37 грн. - 29453,78 грн.).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Київ від 21 серпня 2024 року в позові відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на формальний підхід до вирішення справи, необґрунтованість рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Київ від 21 серпня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, викладав заперечення на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2024 року про відкриття провадження, вказував, що за змістом даної ухвали суд не надав можливості позивачу та його представнику реалізувати своє право для подачі відповіді на відзив, адже вказав, що позивач має право подати відзив на позовну заяву, при цьому норми процесуального права цього для позивача взагалі не передбачають. Дана обставина свідчить, що суд першої інстанції при розгляді справи та постановленні ухвали про відкриття провадження порушив права позивача, визначені нормами ЦПК України, та основні засади цивільного судочинства.

Також суд під час розгляду справи не з`ясував, чи отримував позивач або його представник відзив на позовну заяву, оскільки згідно трекінгу поштових відправлень АТ «Укрпошта», рекомендований лист було повернуто відправнику за закінченням терміну зберігання. При цьому встановити повну адресу отримувача, за якою відповідачем надіслано лист, не представляється можливим, адже із відображеної у фіскальному чеку АТ «Укрпошта» інформації це зробити неможливо. Також відповідач, знаючи, що йому повернувся рекомендований лист із примірником відзиву на позовну заяву, приховав та не повідомив суд першої інстанції про цю обставину.

Наводив положення Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Закону України «Про судову експертизу», Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, Положення про експертно-кваліфікаційні комісії та атестацію судових експертів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2015 року № 301/5, Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, які є додатком до зазначеної Інструкції, Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, вказував, що розрахунок вартості відновлювального ремонту пошкоджених колісних транспортних засобів та відповідного розміру матеріального збитку, заподіяного їх власником, у тому числі для встановлення страхового відшкодування, відноситься до компетенції виключно судових експертів автотоварознавців, які атестовані за спеціальністю 12.2 «Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу». Оцінювачі можуть залучатися до визначення матеріального збитку від пошкодження КТЗ лише для визначення ринкової вартості цього майна на момент його пошкодження і (або) його ринкової чи утилізаційної вартості після пошкодження.

Враховуючи, що оцінювач ФОП ОСОБА_4 не має відповідної кваліфікації за спеціальністю п. 12.2 та не є атестованим судовим експертом, складання консультації № 31-D/14/58 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, яка була проведена ним 12 лютого 2024 року на замовлення відповідача, є незаконною, в зв`язку з чим такий доказ щодо вартості матеріального збитку суд першої інстанції не мав права брати до уваги і надавати йому оцінку як належному та допустимому доказу щодо визначення розміру завданої позивачу матеріальної шкоди від ДТП.

Посилаючись на вимоги ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», ст. 8 Закону України «Про судову експертизу», положення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, вказував, що відповідач мав надати суду для обґрунтування визначеного розміру страхового відшкодування та визначення вартості матеріального збитку або звіт про оцінку КТЗ, та/або висновок експерта, але не консультацію № 31-D/14/58 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ від 12 лютого 2024 року, складену ФОП ОСОБА_4 , у якого відсутня необхідна кваліфікація.

Посилався на правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 25 липня 2019 року в справі № 21/6180/16-ц, від 19 вересня 2018 року в справі № 753/21177/16-ц, від 30 червня 2020 року в справі № 200/12295/17, від 03 червня 2021 року в справі № 461/2217/19, згідно яких, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Методики товарознавчої експертизи та оцінки КТЗ, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092.

Наголошував, що визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу, залучив(ла) експерта, в якому міститься обґрунтування неможливості надання об`єкта дослідження на огляд, у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.

Вказував, що згідно п. 5.5, 5.6, 5.7, 8.5 Методики, підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду від 07 квітня 2021 року в справі № 753/3055/18, від 19 травня 2021 року в справі № 523/17998/17. У випадку, якщо ж звіт про оцінку транспортного засобу складений взагалі без його огляду, такий звіт не є належним доказом у справі (п. 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 752/16797/14-ц).

Зауважував, що у складеній ФОП ОСОБА_4 консультації № 31-D/14/58 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ від 12 лютого 2024 року не зазначено, що останній обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду, отже зазначена консультація не могла бути взята судом першої інстанції до уваги як належний та допустимий доказ.

В свою чергу, позивачем ОСОБА_1 на підтвердження ціни позову та вартості матеріального збитку долучив до матеріалів справи висновок експерта № 38/24 транспортно-товарознавчої експертизи, складений судовим експертом Мазуром М.С., який складався з метою визначення дійсної вартості матеріального збитку, спричиненого власнику КТЗ Renault Megane Scenic д.н.з НОМЕР_2 внаслідок ДТП, яка мала місце 04 лютого 2024 року та подання його до суду.

Наголошував, що суд першої інстанції всупереч ст. 77, 95, 102, 89 ЦПК України в мотивувальній частині рішення будь-яким чином не обґрунтував та не надав об`єктивну оцінку висновку експерта № 38/24, та в зв`язку з чим суд першої інстанції надає перевагу консультації № 31-D/14/58 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ від 12 лютого 2024 року, а не висновку експерта № 38/24 транспортно-товарознавчої експертизи, складеному судовим експертом Мазуром М.С., який має освітній кваліфікаційний рівень - магістр, та кваліфікацію судового експерта з правом проведення судових експертиз за спеціальностями: 12.2 «Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу», 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод», 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів», що проводив особисто огляд пошкодженого транспортного засобу позивача на предмет встановлення відомостей про транспортний засіб, технічний стан, перелік та опис пошкоджень, які були отримані внаслідок ДТП та з метою подання його до суду, який в порядку ст. 70 та ч. 2 ст. 102 КПК України, ст. 102, 106 ЦПК України був попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків за ст. 384, 385 КК України.

Вказував, що висновки суду першої інстанції, про встановлення судом обставин, що позивач не звертався до ТДВ «СК «Гардіан» щодо проведення додаткового огляду автомобіля, є надуманими, необґрунтованими, безпідставними і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. ОСОБА_1 14 березня 2024 року повідомив відповідача ТДВ «СК «Гардіан» про проведення технічного огляду транспортного засобу судовим експертом Мазуром М.С. Дані обставини доводять і підтверджують факт, що жодного узгодження розміру страхового відшкодування в порядку п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», між сторонами станом на 14 березня 2024 року не було, оскільки позивач звернувся до судового експерта Мазура М.С. для проведення транспортно-товарознавчої експертизи.

Вважав необґрунтованими та безпідставними, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи висновки суду першої інстанції, що страхова компанія здійснила розрахунок страхового відшкодування за заявою позивача, яка містить згоду з розміром визначеного страхового відшкодування, та виплатила йому особисто страхове відшкодування на загальну суму 29453,78 грн., що відповідає розміру вартості матеріального збитку без ПДВ, встановленому висновком про вартість № 31-D/14/58 від 12 лютого 2024 року.

Вказував, що при детальному ознайомленні зі змістом заяви про страхове відшкодування від 05 лютого 2024 року не вбачається жодних узгоджених сум із відповідачем, адже сторони станом на 05 лютого 2024 року не могли знати про жодну суму вартості матеріального збитку, оскільки консультація № 31-D/14/58 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, складена на замовлення відповідача лише 12 лютого 2024 року, а висновок експерта № 38/24 складений судовим експертом Мазуром М.С. на замовлення позивача лише 09 квітня 2024 року.

Вважав хибними, надуманими та безпідставними, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, висновки суду першої інстанції, згідно яких «Аналіз наведених положень Закону 1961-IV дає підстави для висновку, що за наслідками дорожньо-транспортної пригоди та фактом подання позивачем заяви про страхове відшкодування у ПАТ НАСК «Оранта» виник обов`язок відшкодувати шкоду на умовах, визначених цим Законом»; «З огляду на те, що розмір страхового відшкодування був встановлений страховиком належним чином і в установлені строки, відповідно до вимог Закону та Методики, відсутні підстави брати до уваги замовлене страхувальником за власним бажанням та на власний розсуд дослідження вартості збитку». Щодо першого висновку суду, зауважував, що на момент скоєння ДТП у водія забезпеченого транспортного засобу була застрахована цивільно-правова відповідальність згідно полісу СА № 19263 від 20 грудня 2023 року у ТДВ «СК «Гардіан», яке є відповідачем у даній справі, і аж ніяк не у ПАТ НАСК «Оранта». Щодо другого висновку, відзначав, що страхувальником в даному випадку є винна особа, яка скоїла ДТП, тобто ОСОБА_3 , а проведення транспортно-товарознавчої експертизи в даній справі замовлено потерпілим - позивачем ОСОБА_1 .

З огляду на вищевикладене, зауважував, що суд при ухваленні рішення керувався висновками іншого рішення суду, де учасником судового процесу було ПАТ НАСК «Оранта», та застосовуючи у мотивувальній частині рішення поняття, в яких суд першої інстанції не орієнтується.

Підсумовував, що суд першої інстанції у рішенні дійшов хибних та безпідставних висновків, що не відповідають ні фактичним обставинам справи, ні нормам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Від відповідача ТДВ «СК «Гардіан» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Посилався на те, що при ухваленні рішення про відмову в позові суд першої інстанції застосував п. 34.2, 34.3 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», про що зазначено в мотивувальній частині рішення, пояснював, що 08 лютого 2024 року (на третій робочий день з дня отримання повідомлення про ДТП від позивача) відповідачем було здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу Renault Megane Scenic д.н.з НОМЕР_2 , за результатами якого складено протокол огляду транспортного засобу, датований вказаним числом, та встановлено перелік механічних пошкоджень, які отримав транспортний засіб Renault Megane Scenic д.н.з НОМЕР_2 , а також перелік ремонтних операцій, які необхідно здійснити для відновлення вищезазначеного автомобіля. Як зауважено судом першої інстанції, огляд пошкодженого автомобіля проводився у присутності позивача, що підтверджується його підписом на протоколі. Відтак, оскільки право потерпілого самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди прямо пов`язане з порушенням страховиком ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в даному випадку таких порушень відповідачем не допущено, відсутні підстави для взяття до уваги висновку № 38/24, виготовленого на замовлення позивача, та стягнення витрат на його проведення.

Вказував, що заперечення позивача, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують вищенаведених обставин та не змінюють факту того, що судом першої інстанції було правильно застосовано норми матеріального права, а лише зводяться до незгоди з ухваленим рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено, що власником автомобіля Renault Megane Scenic д.н.з НОМЕР_2 є ОСОБА_5 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а. с. 8).

Довіреністю від 28 грудня 2023 року ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зняти з обліку (перереєструвати) в органах поліції, обміняти або продати за ціну і на умовах на його (її, їх) розсуд належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 транспортний засіб Renault Megane Scenic д.н.з НОМЕР_2 . Для виконання наданих повноважень представники мають право експлуатувати та використовувати транспортний засіб відповідно до його цільового призначення, в тому числі і за межами України (а. с. 9).

Постановою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 19 березня 2024 року в справі № 606/396/24 встановлено, що 04 лютого 2024 року ОСОБА_3 о 13:20 на а/д М-19 Доманово-Чернівці-Тереблече, 353 км. + 100 м., керуючи транспортним засобом BMW X 5 д.н.з. НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 2.3б, 12.1, 14.2б ПДР, допустив зіткнення з транспортним засобом Renault Megane Scenic д.н.з НОМЕР_2 , що спричинило до механічних пошкоджень даних автомобілів. Таким чином ОСОБА_3 вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП (а. с. 7).

Згідно результатів пошуку на сайті МТСБУ, станом на 04 лютого 2024 року цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу BMW X 5 д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована у ТДВ «СК «Гардіан», поліс № СА19263 (а. с. 6).

Згідно полісу № СА19263, ліміт за шкоду майну встановлено в розмірі 160000 грн., франшиза 3200 грн. (а. с. 43).

05 лютого 2024 року ОСОБА_1 подав до ТДВ «СК «Гардіан» заяву про виплату страхового відшкодування, просив виплату страхового відшкодування сплатити на повідомлені ним реквізити у АТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 10).

08 лютого 2024 року уповноваженою особою ТДВ «СК «Гардіан» Карась Я.М. в присутності ОСОБА_1 проведено огляд колісного транспортного засобу, про що складено відповідний протокол, підписаний Карасем Я.М. та ОСОБА_1 (а. с. 55- 56), до якого додано фотоматеріали (а. с. 57 - 65).

12 лютого 2024 року на замовлення ТДВ «СК «Гардіан» суб`єкт оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 склав консультацію № 31-D/14/58 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, згідно якої вартість матеріального збитку, заподіяного власнику Renault Megane Scenic д.н.з НОМЕР_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди станом на 04 лютого 2024 року, складає 36549,53 грн. (а. с. 45). У консультації зазначено правові засади для проведення оцінки: заявка на проведення оцінки від 12 лютого 2024 року, договір з замовником на проведення оцінки, матеріали, надані замовником (а. с. 47). Зазначено використані інформаційні джерела: інтернет довідники-каталоги, бюлетень автотоварознавця результати огляду транспортного засобу (фотографії додаються до звіту), за достовірність наданих замовником документів несе відповідальність сам замовник (а. с. 48).

Згідно сертифікату суб`єкта оціночної діяльності № 807/20 від 08 вересня 2020 року, посвідчено, що ОСОБА_4 може здійснювати оціночну діяльність за напрямком оцінки майна «Оцінка об`єктів у матеріальній формі», спеціалізація в межах напрямків оцінки «Оцінка колісних транспортних засобів». Крім того, 03 березня 2023 року ОСОБА_4 отримав посвідчення про підвищення кваліфікації спеціаліста за спеціалізацією «Оцінка колісних транспортних засобів» (а. с. 51).

26 березня 2024 року ТДВ «СК «Гардіан» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ОСОБА_1 в розмірі 29453,78 грн. (а. с. 11, 66).

09 квітня 2024 року судовим експертом Мазуром М.С. складено висновок експерта № 38/24 за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи згідно заяви-звернення від ОСОБА_1 від 14 березня 2024 року (а. с. 13 - 22). Згідно вступної частини висновку, безпосередній огляд транспортного засобу забезпечений замовником і проведений експертом Мазуром М.С. 20 березня 2024 року, під час огляду проводилась фотофіксація цифровою фотокамерою за адресою вул. Микулинецька м. Тернопіль Тернопільської області.

Згідно висновку експерта, вартість матеріальних збитків, спричинених власнику КТЗ Renault Megane Scenic д.н.з НОМЕР_2 внаслідок ДТП, яка мала місце 04 лютого 2024 року, станом на час ДТП, при зовнішньому візуальному обстеженні (без проведення необхідних технологічних - інструментальних, діагностичних дефектовок деталей / механізмів / вузлів / агрегатів і вимірів) ймовірно становить 41535,37 грн.

Вартість проведення транспортно-товарознавчої експертизи судовим експертом Мазуром М.С., сплачена ОСОБА_1 , становить 6500 грн. (а. с. 23).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, до апеляційної скарги позивачем надано копії нових доказів, які не надавались до суду першої інстанції, а саме трекінг відстеження поштових відправлень сайту АТ «Укрпошта» за 23 вересня 2024 року, копія повідомлення на адресу СК «Гардіан» від 14 березня 2024 року про проведення експертизи, скріншот з електронної пошти позивача про направлення відповідачу повідомлення про огляд КТЗ.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч. 2, 3 ст. 83 ЦПК України).

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Водночас, апеляційна скарга не містить обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, в ній не наведено об`єктивних причин, які перешкодили подати вказані докази у встановлений законом строк, не заявлено клопотання про поновлення строку для подання нових доказів. Таким чином, апеляційний суд не може врахувати нові докази як докази, яким заявник обґрунтовує свої вимоги.

Виходячи із наведеного, з урахуванням вимог ст. 12, 367 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що позивач не надав доказів неможливості подання нових доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, тому апеляційний суд не має процесуальних повноважень приймати вказані докази та вирішувати справу з посиланням на ці докази.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене, вина водія ОСОБА_3 , який керував автомобілем BMW X 5 д.н.з. НОМЕР_1 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, є доведеною згідно постанови Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 19 березня 2024 року в справі № 606/396/24 і ніким не заперечена.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За правилами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, страховик відповідальності винної у дорожньо-транспортній пригоді особи на підставі спеціальної норми п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, а різницю між реальними збитками і сумами в межах ліміту відповідальності на підставі ст. 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Згідно ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

В позові зазначено, судом встановлено і сторонами не заперечується, що страхове відшкодування потерпілому в ДТП ОСОБА_1 в розмірі 29453,78 грн. виплачено йому 26 березня 2024 року ТДВ «СК «Гардіан», з якою винним в ДТП ОСОБА_3 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за заявою позивача від 05 лютого 2024 року.

Згідно п. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком.

Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» суб`єктами оціночної діяльності є суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі.

За положеннями частини другої статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Згідно п. 4.1 - 4.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, оцінка КТЗ передбачає урахування технічних, технологічних характеристик та особливостей об`єкта оцінки, умов його експлуатації, обслуговування та зберігання, технічного стану на підставі відповідної технічної, довідкової, облікової документації та обстежень.

За результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. За результатом оцінки, виконаної суб`єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно, складається акт оцінки КТЗ. У разі проведення автотоварознавчої експертизи (експертного дослідження) за результатами здійснення відповідних досліджень експерт складає висновок експерта або інший документ, передбачений законодавством (далі - висновок експерта).

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що ТДВ «СК «Гардіан» виконало покладені на нього Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язки як страховика щодо своєчасного огляду автомобіля із залученням його власника, здійснено власну оцінку та у зв`язку із сумнівами позивача щодо цієї оцінки проведено оцінку судовим експертом на підставі цього огляду, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні, а відтак відсутні і підстави для стягнення моральної шкоди.

Такі висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на доказах, наявних у справі, та фактичних обставинах, позаяк оцінка шкоди, заподіяної майну позивача, жодним судовим експертом на замовлення ТДВ «СК «Гардіан» не проводилась.

Крім того, зазначаючи про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції не врахував, що будь-яких вимог про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 не заявляв, а відтак суд першої інстанції фактично розглянув вимоги, відсутні в позові, чим вийшов за межі позовних вимог.

Також, дійшовши висновку, що за наслідками дорожньо-транспортної пригоди та фактом подання позивачем заяви про страхове відшкодування у ПАТ НАСК «Оранта» виник обов`язок відшкодувати шкоду на умовах, визначених цим Законом, суд першої інстанції не врахував, що на момент скоєння ДТП у водія забезпеченого транспортного засобу була застрахована цивільно-правова відповідальність згідно полісу СА № 19263 від 20 грудня 2023 року у ТДВ «СК «Гардіан», яке є відповідачем у даній справі, а не у ПАТ НАСК «Оранта», яке до участі в справі не залучене і до якого позивачем жодних позовних вимог не висувалось. Отже, встановивши обов`язок у ПАТ НАСК «Оранта», суд першої інстанції безпідставно вирішив питання про обов`язки особи, яка не брала участі в справі.

Не відповідають фактичним обставинам справи і висновки суду першої інстанції про відсутність підстав брати до уваги замовлене страхувальником за власним бажанням та на власний розсуд дослідження вартості збитку, з огляду на те, що страхувальником в даному випадку є винна особа, яка скоїла ДТП, тобто ОСОБА_3 , а проведення транспортно-товарознавчої експертизи в даній справі замовлено потерпілим - позивачем ОСОБА_1 .

Не ґрунтуються на доказах, наявних у справі, і встановлені судом обставини, що заява позивача про виплату страхового відшкодування містить згоду з розміром визначеного страхового відшкодування, з огляду на відсутність такої згоди в заяві від 05 лютого 2024 року (а. с. 10).

Крім того, судом першої інстанції залишено поза увагою, що докази складення передбаченого п. 4.1 - 4.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 звіту про оцінку КТЗ на замовлення ТДВ «СК «Гардіан» в матеріалах справи відсутні, натомість згідно відзиву відповідача та наданих ним документів вбачається, що завдану позивачеві шкоду розраховано на підставі консультації № 31-D/14/58 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ від 12 лютого 2024 року, складеної на замовлення ТДВ «СК «Гардіан» суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 , складання якої положеннями Методики № 142/5/2092 не передбачене.

Отже, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами) (правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 753/21177/16-ц, від 30 червня 2020 року у справі № 200/12295/17, від 03 червня 2021 року у справі № 461/2217/19).

Згідно консультації № 31-D/14/58, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику Renault Megane Scenic д.н.з НОМЕР_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди станом на 04 лютого 2024 року, складає 36549,53 грн. (а. с. 45). У консультації зазначено правові засади для проведення оцінки: заявка на проведення оцінки від 12 лютого 2024 року, договір з замовником на проведення оцінки, матеріали, надані замовником (а. с. 47). Зазначено використані інформаційні джерела: інтернет довідники-каталоги, бюлетень автотоварознавця, результати огляду транспортного засобу (фотографії додаються до звіту), за достовірність наданих замовником документів несе відповідальність сам замовник (а. с. 48).

Згідно п. 56 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 10 вересня 2003 року № 1440, звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити письмову заяву оцінювача про особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки).

Всупереч наведених вимог, консультація 31-D/14/58 про визначення вартості матеріального збитку не містить письмової заяви оцінювача про особистий огляд об`єкта оцінки або відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки.

Згідно п. 5.1 Методики № 142/5/2092, визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу, залучив(ла) експерта, в якому міститься обґрунтування неможливості надання об`єкта дослідження на огляд, у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.

Разом із тим, судом першої інстанції залишено поза увагою, що в матеріалах справи відсутнє відповідне рішення ТДВ «СК «Гардіан» про визначення матеріального збитку без огляду транспортного засобу особисто експертом на підставі наданих матеріалів для проведення дослідження.

Судом першої інстанції не враховано правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду в постанові від 27 березня 2019 року в справі № 752/16797/14-ц (провадження № 14-80 цс 19), у якій Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками апеляційного суду, яким не взято до уваги як доказ звіт, складений без огляду автомобіля.

Також у постановах Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 2-2394/10 (провадження № 61-19310св19), від 15 жовтня 2020 року у справі № 917/628/17, від 07 квітня 2021 року у справі № 753/3055/18 (провадження № 61-15879св20), від 19 травня 2021 року в справі № 523/17998/17 (провадження № 61-2406св19) викладено правовий висновок, згідно якого, не зважаючи на вибір експертом методичного підходу до оцінки майна (дохідний, порівняльний), підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом забезпечення доступу до нього.

Судом першої інстанції не враховано, що страхове відшкодування, здійснене ТДВ «СК «Гардіан», виплачено без проведення експертизи всупереч п. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачено можливість проведення такої виплати виключно в тому разі, коли страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Крім того, страховиком протягом трьох робочих днів з дня відповідного рішення не направлено ОСОБА_1 письмове повідомлення про прийняте рішення.

ОСОБА_1 у позові наполягав, і відповідачем даних обставин не спростовано, що згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування з ТДВ «СК «Гардіан» вони не дійшли, і саме це обумовило його звернення до суб`єкта оціночної діяльності для самостійного визначення заподіяної йому шкоди.

Наведені обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції, який дійшов передчасного та помилкового висновку, що доказів, які би свідчили про те, що після проведення огляду транспортного засобу позивач наполягав на проведенні оцінки чи експертизи пошкодженого майна незалежним оцінювачем (експертом), суду не надано, а відтак порядок проведення оцінки завданої шкоди страховою компанією не порушений.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Заперечуючи проти висновку експерта № 38/24, складеного на замовлення позивача, відповідач ТДВ «СК «Гардіан», маючи у власному розпорядженні необхідні документи - протокол огляду транспортного засобу, фотознімки до протоколу огляду та ремонтну калькуляцію, не надав висновок експерта, складений на власне замовлення, що відповідало би вимогам п. 4.1 - 4.3 Методики №142/5/2092, та не звернувся до суду з клопотанням про призначення судової автотоварознавчої експертизи, і таким чином відповідач не спростував розмір заподіяної позивачеві шкоди, що є його процесуальним обов`язком, на підтвердження якого позивачем було надано висновок експерта № 38/24 від 09 квітня 2024 року за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи.

Згідно правових висновків Верховного Суду в постанові від 25 травня 2022 року у справі № 753/1908/15-ц, виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів справедливості, добросовісності та розумності, суд керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає: «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права.

Враховуючи наведене та відсутність звіту суб`єкта оціночної діяльності, складеного за замовленням ТДВ «СК «Гардіан», апеляційний суд не може погодитися з передчасними та помилковими висновками суду першої інстанції, що розмір страхового відшкодування був встановлений страховиком належним чином, відповідно до вимог Закону та Методики, тому відсутні підстави брати до уваги наданий позивачем висновок експерта.

Апеляційний суд також враховує доводи апеляційної скарги, що в ухвалі про відкриття провадження суд не надав можливості позивачу та його представнику реалізувати своє право для подачі відповіді на відзив, адже вказав, що позивач має право подати відзив на позовну заяву, при цьому норми процесуального права цього для позивача взагалі не передбачають.

Дійсно, в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2024 року про відкриття провадження зазначено, що позивач має право подати до суду відзив у п`ятиденний строк з дня отримання відзиву у порядку, передбаченому ст. 179, 278 ЦПК України. При цьому положеннями ст. 179 ЦПК України, якою керувався суд першої інстанції, врегульовано подання відповіді на відзив відповідачем.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, не може вважатися законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Разом із тим, апеляційний суд не може погодитись з необґрунтованими доводами апеляційної скарги, що суд під час розгляду справи не з`ясував, чи отримував позивач або його представник відзив на позовну заяву, з огляду на те, що вимогами ЦПК України такого обов`язку у суду першої інстанції не передбачено.

Також апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що розрахунок вартості відновлювального ремонту пошкоджених колісних транспортних засобів та відповідного розміру матеріального збитку, заподіяного їх власником, у тому числі для встановлення страхового відшкодування, відноситься до компетенції виключно судових експертів автотоварознавців, які атестовані за спеціальністю 12.2 «Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу».

Крім того, апеляційний суд не приймає як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що в консультації 31-D/14/58 не зазначено, що ФОП ОСОБА_4 обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і те, що висновок підготовлено для подання до суду, з огляду на те, що положення ч. 7 ст. 102 ЦПК України, якою передбачено, що у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, ч. 5 ст. 106 ЦПК України, якою передбачено, що у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, - поширюються лише на висновок експерта і не застосовуються до інших письмових доказів.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 14 березня 2024 року повідомив відповідача ТДВ «СК «Гардіан» про проведення технічного огляду транспортного засобу судовим експертом Мазуром М.С. та початку проведення транспортно-товарознавчої експертизи, позаяк такі доводи ґрунтуються на нових доказах, які не були прийняті апеляційним судом відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України.

Вирішуючи по суті позовні вимоги ОСОБА_1 до ТДВ «СК «Гардіан», апеляційний суд виходить із того, що позивачем 05 лютого 2024 року було подано до ТДВ «СК «Гардіан» заяву про страхове відшкодування, проте відповідач, не погодивши з позивачем розмір страхового відшкодування, без проведення експертизи здійснив виплату страхового відшкодування, визначивши на власний розсуд його розмір 29453,78 грн., чим порушив п. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

На підтвердження розміру заподіяної майнової шкоди ОСОБА_1 надано складений 09 квітня 2024 року судовим експертом Мазуром М.С. висновок експерта № 38/24 за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи, згідно якого вартість матеріальних збитків, спричинених власнику КТЗ Renault Megane Scenic д.н.з НОМЕР_2 внаслідок ДТП, яка мала місце 04 лютого 2024 року, станом на час ДТП, при зовнішньому візуальному обстеженні (без проведення необхідних технологічних - інструментальних, діагностичних дефектовок деталей / механізмів / вузлів / агрегатів і вимірів) ймовірно становить 41535,37 грн.

Згідно ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Згідно ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Відповідно до ремонтної калькуляції до висновку експерта, загальна вартість матеріальних збитків розрахована без урахування ПДВ та з вирахуванням зношення запчастин (а. с. 22 зворот).

Відповідачем розмір майнової шкоди, визначеної у висновку експерта № 38/24 від 09 квітня 2024 року належними та допустимими доказами не спростовано, в зв`язку з чим апеляційний суд, виходячи з принципів змагальності цивільного судочинства, справедливості, добросовісності та розумності, приймає даний звіт як належний, допустимий, достовірний та достатній доказ.

Апеляційний суд враховує, що при виплаті страхового відшкодування 26 березня 2024 року відповідачем було самостійно утримано суму франшизи 3200 грн.

Таким чином, розмір страхового відшкодування, яке підлягає стягненню з ТДВ «СК «Гардіан» на користь ОСОБА_1 , становить 12081,59 грн. (41535,37 грн. - 29453,78 грн.) як різниця між матеріальними збитками, спричиненими позивачу, та сумою раніше сплаченого страхового відшкодування.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування, з прийняттям нової постанови про задоволення позову, стягнувши на користь позивача з відповідача суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 12081,59 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат.

За подання позовної заяви ОСОБА_1 сплачено 1212 грн., за подання апеляційної скарги - 1816,80 грн., всього 3028,80 грн. Також, враховуючи, що розмір заподіяної позивачу майнової шкоди визначено на підставі висновку експерта № 38/24 від 09 квітня 2024 року, витрати позивача в розмірі 6500 грн., понесені ним за складання даного звіту, підлягають стягненню з ТДВ «СК «Гардіан» на користь ОСОБА_1 .

Апеляційний суд враховує правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2023 року в справі № 712/4126/22 (провадження № 14-123цс23), згідно яких, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду з позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи. Отже, відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь витрати за надання правничої допомоги.

Так, 24 березня 2024 року адвокат Ващук Я.С. та ОСОБА_1 уклали договір про надання правничої (правової) допомоги, за умовами якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну правову допомогу клієнту здійснювати представництво прав та інтересів клієнта в Шевченківському районному суді м. Києва за позовом ОСОБА_1 до ТДВ «СК «Гардіан» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, а також в будь-яких інших органах судової влади (а. с. 24 - 25).

Згідно додатку № 1 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 14 березня 2024 року, сторони визначили види правничої (правової) допомоги та погодили розмір гонорару до договору, згідно якого, за одну годину представництва в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 1000 грн. (а. с. 26).

13 травня 2024 року адвокат Ващук Я.С. та ОСОБА_1 підписали акт № 1 обсягу наданої правничої допомоги до договору про надання правничої (правової) допомоги від 24 березня 2024 року, згідно якого адвокат надав, а клієнт отримав правничу (правову допомогу) в наступному обсязі: підготовчі дії (попередня консультація, з`ясування. чи мали місце обставини та якими доказами вони підтверджуються, з`ясування, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження, визначення правової норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин з урахуванням висновків щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, аналіз судової практики) - 2 години, вартістю 2000 грн., підготовка та подання позовної заяви до суду, 5 годин, вартістю 5000 грн., всього 7 годин, вартістю 7000 грн. (а. с. 27).

23 вересня 2024 року адвокат Ващук Я.С. та ОСОБА_1 підписали акт № 1 обсягу наданої правничої допомоги до договору про надання правничої (правової) допомоги від 24 березня 2024 року, згідно якого адвокат надав, а клієнт отримав правничу (правову допомогу) в наступному обсязі: підготовчі дії (попередня консультація, визначення правової норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин з урахуванням висновків щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, аналіз судової практики) - 1 година, 1000 грн., підготовка та подання апеляційної скарги на рішення суду - 4 години, 4000 грн., всього 5 годин, 5000 грн. (а. с. 89).

Відповідачем не подавалося клопотань про зменшення витрат на правничу допомогу як до суду першої інстанції, так і до апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічні правові висновки викладені в додатковій постанові Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та зазначено, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до ч. 3, 4, 5 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21, при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, розмір витрат на правничу допомогу 12000 грн., понесених відповідачем за подання позову та складання адвокатом апеляційної скарги підтверджений належними та допустимими доказами, такі витрати відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру.

Статтею 141 ЦПК України визначено порядок розподілу судових витрат між сторонами та передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи із наведеного, оскільки апеляційним судом встановлено, що позивачем було укладено з адвокатом договір про надання правничої (правової) допомоги, в якому сторони обумовили надання позивачу правової допомоги, визначили розмір адвокатського гонорару, склали акти обсягу наданої правничої допомоги, клопотань від відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу не надійшло, апеляційний суд приходить до висновку про стягнення судових витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем, з позивача в загальному розмірі 12000 грн.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Київ від 21 серпня 2024 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Гардіан» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Гардіан» (м. Київ вул. Саксаганського 96 ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації АДРЕСА_1 , фактична адреса проживання АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_4 ) суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 12081,59 грн., витрати на складання висновку експерта в розмірі 6500 грн., судовий збір 3028,80 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 12000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.