Справа № 204/9219/24
Провадження № 2/204/479/25
РІШЕННЯ

іменем України

24 лютого 2025 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя Книш А.В.,

секретар судового засідання Малкамова О.С.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив визнати за ним право власності на житловий будинок літерою «А-1», загальною площею 64,80 кв.м., житловою площею 34,2 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: гараж - лiт Б-1, лiтня кухня - над Б-1, сарай лiт.В-1, вбиральня - лiт. Г, №1-4 огорожi, споруди, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 , після смерті якого залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок, позначений у технічному паспорті лiтерою «А-1», загальною площею 64,80 кв.м., житловою площею 34,2 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: гараж лiт. Б-1, літня кухня - над Б-1, сарай лiт.В-1, вбиральня- лiт. Г; №1-4 огорожi, споруди. Для оформлення спадкових прав на будинок батька позивач звернувся до державного нотаріуса, але відповідно до постанови від 26 березня 2024 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1 . Підставою відмови вказано відсутність правовстановлюючого документу на домоволодіння, оскільки права власності на будинок за життя спадкодавець не зареєстрував. Вказує, що батьки позивача в перiод з 1964-1983 роки побудували вказаний будинок, у зв`язку з життєвими обставинами (тривалими хворобами, похилим вiком) батько позивача не встиг належним чином оформити право власності на житловий будинок.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, а також витребувано докази у Третьої дніпровської державної нотаріальної контори.

30 жовтня 2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказує, що за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, а тому спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. Акт прийняття в експлуатацію не є посвідченням права приватної власності на спірне домоволодіння, а відповідно до листа КП «ДМБТІ» ДМР будь-які документи, рішення, дозволи щодо будівництва житлового будинку у матеріалах інвентаризаційної справи відсутні, значиться самочинне будівництво усього домоволодіння, про що виставлено відповідний штамп.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовної заяви, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

Суд, вислухавши позивача та представника відповідача ОСОБА_2 , дослідивши письмові докази, встановив такі фактичні обставини.

Батьком позивача є ОСОБА_5 (а.с.40).

Відповідно до копії інвентаризаційної справи користувачем домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , є ОСОБА_5 ; дата основної інвентаризації 19 грудня 1968 року (а.с.43-46).

Відповідно до Акту представника бюро технічної інвентаризації за участі громадян ОСОБА_6 і ОСОБА_7 від 12 грудня 1968 року оглянуто домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , де з 23 січня 1967 року зареєстрований ОСОБА_5 та вказує, що дане домоволодіння належить йому на праві власності (а.с.47).

Відповідно до Акту представника бюро технічної інвентаризації за участі громадян ОСОБА_8 і ОСОБА_9 від 23 жовтня 1987 року знову було оглянуто домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де з 23 січня 1967 року зареєстрований ОСОБА_5 та вказує, що дане домоволодіння належить йому на праві власності (а.с.48).

З технічного паспорту складеного станом на 16 листопада 1987 року на замовлення ОСОБА_5 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , складається із житлового будинку літера «А-1», загальною площею 64,80 кв.м., житловою площею 34,2 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: гараж - лiт Б-1, лiтня кухня - над Б-1, сарай лiт.В-1, вбиральня лiт. Г, №1-3 огорожа, №4 водоколонка, І мощення, які збудовані у період з 1964 року по 1983 рік (а.с.49-53).

З відповіді КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 26 квітня 2019 року встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 , реєстрація права власності не проводилася; за даними останньої інвентаризації, проведеної 17 листопада 1987 року, об`єкт нерухомого майна за вказаною адресою складається: житловий будинок літ. А-1, загальною площею 64,8 кв.м., житловою 34,2 кв.м., гараж лiт Б-1, лiтня кухня - над Б-1, сарай лiт.В-1, вбиральня лiт. Г, №1-4, І - огорожі, споруди (побудовані 1964-1983 рр.) (а.с.54).

Відповідно Акту приймання індивідуального житлового будинку виконавчого комітету Дніпропетровської обласної Ради народних депутатів від 29 березня 1988 року прийнято в експлуатацію будинок ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.55-57).

З технічного паспорту виготовленого станом на 24 листопада 2021 року встановлено, що вбиральню літ. Г за адресою: АДРЕСА_1 , знесено (а.с.85-95).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 (а.с.39).

Після смерті ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звернувся його син позивач ОСОБА_1 (а.с.70 зворотна сторона, 81).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26 березня 2024 року державний нотаріус Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Крупська Л.В. відмовила позивачу у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_5 , у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не надано оригінал документу, що посвідчує право власності на житловий будинок (а.с.97).

Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті1220,1222, 1270 ЦК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

Позивач обґрунтовував позовні вимоги про визнання за ним права власності на спірне домоволодіння у порядку спадкування за законом після смерті батька, посилаючись на те, що відсутність правовстановлюючих документів на зазначене домоволодіння позбавляє його можливості у позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за законом.

У постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року в справі N 6-137цс13 зроблено висновок, що "спірний житловий будинок був збудований у 1957 році. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року N 8502-II, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації".

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права викладений, зокрема, в постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року в справі N 303/7555/15-ц (провадження N61-9383св18).

Крім того, згідно з пунктом 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року N 95, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Таким чином, індивідуальні (садибні) житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, побудовані до 05 серпня 1992 року не належать до самочинного будівництва, якщо їх відповідність вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил підтверджується технічним паспортом, складеним за результатами технічної інвентаризації.

Зважаючи на те, що спірний житловий будинок побудований до 05 серпня 1992 року та законодавством не вимагалося реєстрації права власності на таке нерухоме майно, спірне домоволодіння не належить до самочинного будівництва, суд приходить до висновку, що спадкодавець за життя набув право власності на збудований ним об`єкт нерухомого майна, що складається з житлового будинку літерою «А-1», загальною площею 64,80 кв.м., житловою площею 34,2 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: гараж - лiт Б-1, лiтня кухня - над Б-1, вбиральня літ. Г, сарай лiт.В-1, №1-4 огорожi, споруди, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на викладене, позов у частині визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок літерою «А-1», загальною площею 64,80 кв.м., житловою площею 34,2 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: гараж - лiт Б-1, лiтня кухня - над Б-1, сарай лiт.В-1, №1-4 огорожi, споруди, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , підлягає задоволенню.

В частині визнання за позивачем права власності на вбиральню літ. Г за адресою: АДРЕСА_1 , суд вважає за необхідне відмовити, оскільки встановлено, що зазначений об`єкт знесено.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 264 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок літера «А-1», загальною площею 64,80 кв.м., житловою площею 34,2 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: гараж - лiт Б-1, лiтня кухня - над Б-1, сарай лiт.В-1, №1-4 огорожi, споруди, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Дніпровська міська рада, місцезнаходження: місцезнаходження: м. Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, буд.75, ідентифікаційний код 26510514.

Головуючий