РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 рокуСправа № 495/9092/24
Номер провадження 2/495/4462/2024

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Волкової Ю.Ф.,

із участю секретаря судового засідання Мартиненко Т.А.,

розглянувши у відкритому засіданні в цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

датою ухвалення судового рішення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України).

01.10.2024 АТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 21.04.2007 у сумі 31 724 грн 19 коп.

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

В обґрунтування позову зазначено, що 21.04.2007 між банком та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н.

Банк свої зобов`язання по наданню кредиту виконав в повному обсязі, однак ОСОБА_1 не виконав належним чином умови договору і станом на 10.09.2024 має заборгованість у сумі 31 724 грн 19 коп., з яких: 6 904 грн 18 коп. заборгованості за тілом кредиту; 21 367 грн 92 коп. заборгованості за простроченими відсотками; 3 452 грн 09 коп. пені.

1.2. У відзиві на позов від 16.01.2025 відповідач позовних вимог не визнав. ОСОБА_1 заперечив обставини укладення кредитного договору із КБ "ПриватБанк" 21.04.2007; заперечив отримання кредиту від КБ "ПриватБанк" на підставі договору від 21.04.2007 у сумі 6 904 грн 18 коп.

Зазначив, що у січні 2025 звернувся до поліції із повідомленням про злочин відносно нього службовими особами банку. У заяві на отримання кредиту від 21.04.2007 адреса проживання відповідача, номер контактного телефону, дівоче прізвище матері, місце роботи відповідача не відповідають дійсним; підпис не належить відповідачу.

Також відповідач просив суд застосувати строк позовної давності, та відмовити у задоволенні позовних вимог, ураховуючи те, що позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення суми боргу за договором кредиту після спливу такого строку; не навів жодних поважних причин його пропуску.

2. Рух справи у суді.

Ухвалою суду від 25.12.2024 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, розгляд справи по суті призначено на 24.01.2025, відкладено на 18.02.2025.

3. Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення; порядок судового розгляду.

В судове засідання 18.02.2025 представник позивача не з`явився; в прохальній частині позову просив розгляд справи проводити за його відсутності.

Відповідач у судовому засіданні 24.01.2025 заперечив проти задоволення позову з підстав, зазначених у відзиві; у задоволенні позову просив відмовити.

Розгляд справи по суті проведено за відсутності учасників справи.

4. Фактичні обставини справи.

Відповідно до копії заяви від 21.04.2007 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання АДРЕСА_1 , дівоче прізвище матері ОСОБА_2 , отримав платіжну кредитну карту « ОСОБА_3 » із строком дії 06/08, кредитним лімітом 7 790 грн, базовою процентною ставкою по кредитному ліміту 2,5% у місяць на залишок заборгованості.

06.02.2012 ОСОБА_1 оформив та підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку; у вказаній заяві зазначені відомості клієнта ОСОБА_1 : дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , дівоче прізвище матері ОСОБА_4 , адреса проживання АДРЕСА_1 , місце роботи КУ «Затоківська амбулаторія ОПСМ», СПМ фельдшер. У розділі анкети-заяви, який містить інформацію про волевиявлення клієнта щодо отримання банківської послуги (оформлення картки, визначення кредитного ліміту) міститься відмітка про оформлення зарплатної картки.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), старт карткового рахунку № НОМЕР_2 23.04.2007, встановлено кредитний ліміт 7 790 грн; 28.09.2007 зменшено кредитний ліміт до 0,01 грн; 14.11.2007 збільшено кредитний ліміт до 7 790 грн, 24.05.2008 зменшено кредитний ліміт до 6 910 грн, 14.01.2020 зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн.

Згідно із довідкою позивача від 12.09.2024 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було підписано кредитний договір № б/н, за яким видано кредитну картку № НОМЕР_2 від 23.04.2007 із терміном дії 12/08.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором від 21.04.2007, укладеного між КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , за останнім рахується заборгованість у сумі 31 724 грн 19 коп., з яких: 6 904 грн 18 коп. заборгованості за тілом кредиту; 21 367 грн 92 коп. заборгованості за простроченими відсотками; 3 452 грн 09 коп. пені.

За результатами оцінки письмового доказу - виписки за договором №б/н за період 23.04.2007 - 12.09.2024, клієнт - ОСОБА_1 , картка № НОМЕР_2 встановлено, що у період із 09.05.2007 по 06.06.2007 здійснено розрахунок за покупки у супермаркеті у сього на суму 6 921 грн 56 коп. (у тому числі нараховано 17 грн 38 коп. відсотків за користування кредитним лімітом).

Після 06.06.2007 та станом на 05.12.2023 жодних списань коштів з картки та зарахувань на картку не зафіксовано.

У березні, жовтні, листопаді 2012 ОСОБА_1 звертався по КБ «ПрватБанк» із письмовими заявами про заперечення укладення кредитних договорів із Банком.

Листами від 12.04.2012, 23.10.2012, 16.11.2012 позивач повідомляв відповідачу, що на його ім`я укладено кредитний договір, зобов`язання за яким не виконуються.

Вказані листи не містять реквізитів кредитної угоди, умови якої не виконуються, сум, періодів заборгованості.

5. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Підписана ОСОБА_1 заява від 21.04.2007 містить лише його анкетні дані та контактну інформацію, та не містить усіх істотних умов кредитування та обрання певної банківської послуги.

Як вбачається з заяви анкети про отримання кредиту від 21.04.2007, строк дії кредитної карти визначено по червень 2008 року.

Доказів про продовження строку дії кредитної картки Банк суду не надав.

Окрім того, у заяві від 21.04.2007 зазначено, що клієнт ознайомився та погодився із Умовами і Правилами надання банківських послуг, тарифами Банку.

Доданий позивачем до позовної заяви витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» (без зазначення дати редакції документа) суд оцінює як неналежний доказ, оскільки суд позбавлений можливості оцінити інформацію, яка у ньому міститься, з огляду на те, що такий документ складений іноземною мовою.

До письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Відповідність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку статті 79 Закону України «Про нотаріат». Пунктом 2.1. глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №296/5 від 22.02.2012, визначено, якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 910/4473/17.

Доказів підписання і ознайомлення відповідача з Умовами і Правилами надання банківських послуг, тарифами Банку у редакції станом на 21.04.2007, станом на 06.02.2012 позивач суду не надав.

У постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети.

Окрім того, підписана ОСОБА_1 06.02.2012 анкета-заява стосується оформлення зарплатної картки. Позивачем не надано доказів, що вказана анкета-заява є домовленістю сторін про укладення кредитної угоди або пролонгацію кредитного договору від 21.04.2007, для виконання якого клієнту відкрито картковий рахунок № НОМЕР_2 .

Таким чином, позивач у супереч вимог ст. ст. 77, 78 ЦПК України, не надав суду переконливих, належних допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту звернення відповідача до Банку із відповідною заявою на отримав кредиту у розмірі 6 904 грн 18 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок № НОМЕР_2 . Позивача не надав суду доказів заяви від 21.04.2007 кредиту у заявленій сумі у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а саме такому розмірі який позивач зазначає в позовній заяві та на підставі якого просить суд стягнути заборгованість.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Щодо строку позовної давності.

Відповідач подав до суд заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до приписів ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18) зазначено, що Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц).

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, недоведеність позивачем свого порушеного права, у зв`язку із чим відмовляє у задоволенні позову; при цьому наслідки пропуску строку позовної давності не застосовує.

6. Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст.4, 258-259,265,281-283, 289 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

у задоволенні позову відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 20.02.2025.

Повне найменування сторін:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , вулиця Грушевського, 1-Д, місто Київ, 01001;

відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

Суддя Ю.Ф. Волкова