Справа №498/1913/24
Провадження по справі №6/498/3/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року сел. Велика Михайлівка

Великомихайлівський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Чернецької Н.С.,

за участю секретаря судового засідання - Гонтаренко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду сел.. Велика Михайлівка цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , представник заявника ОСОБА_2 , стягувач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню та скасуванню арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

31 жовтня 2024 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким що не підлягає виконанню, в якій просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ, виданий 28 листопада 2008 року Великомихайлівський районний суд Одеської області в справі № 2-н/145/2008 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом в загальній сумі 1777,31 грн. та судові витрати в загальній сумі 40,50 грн. Скасувати арешт з усього нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , що накладено на підставі постанови АА № 163518 ВДВС Великомихайлівського РУЮ Одеської області від 22.04.2009 року, прийнятої на підставі судового наказу Великомихайлівського районного суду Одеської області по справі № 2-н/145/2008 від 28 листопада 2008 року, реєстраційний номер обтяження 8672430, зареєстрований Великомихайлівською районною державною нотаріальною конторою від 27.04.2009 року. Свої вимоги мотивує тим, що Великомихайлівський районний суд Одеської області 28.11.2008 року видав судовий наказ по справі 2-н/145/2008, відповідно до якого було прийнято рішення стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним в загальній сумі 1777,31 грн., а також судові витрати в загальній сумі 40,50 грн., згідно з чим загальний розмір стягнення за судовим наказом від 28.11.2008 року складає 1817,31 грн. Відповідно до інформаційної довідки з ДРРП № 374532811 від 16.04.2024 року стало відомо, що на майно ОСОБА_1 накладено арешт, зареєстрований Великомихайлівською районною державною нотаріальною конторою № 8672430 від 27.04.2009 року на підставі постанови АА № 163518 ВДВС Великомихайлівського РУЮ Одеської області від 22.04.2009 року, прийнятої на підставі судового наказу Великомихайлівського районного суду Одеської області по справі № 2-н-145/2008 від 28 листопада 2008 року. 28.08.2024 року року сторона заявника сплатила суму заборгованості за судовим наказом від 28.11.2008 року, та того ж числа, направила до Великомихайлівського ВДВС Роздільнянському районі Одеської області Південного МУ МЮ ( м. Одеса) зая про зняття арешту з нерухомого майна заявника. 03.09.2024 року Великомихайлівський ВДВС у Роздільнянському районі Одеської області Південного МУ МЮ ( м. Одеса) своїм листом № 21.21/13658 повідомив, що до Великомихайлівського відділу ДВС Великомихайлівського районного управління юстиції в Одеській області перебувало дане виконавче провадження та було повернуто стягувачу без виконання. Також, виконавчим органом було повідомлено, що дане виконавче провадженя було знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання відповідно до законодавства .

В судове засідання заявник ОСОБА_1 та її представник Ставніченко М.В. не з`явилась, через канцелярію суду від представника заявника надійшла заява в якій він просить суд судове засідання проводити без їх участі.

Стягувач акціонерне товариство комерційний банк « Приватбанк» в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявні пояснення з яких вбачається, що у зв`язку із порушенням взятих на себе кредитних зобов`язань в частині повноти та погашення сум кредиту у відповідачки перед банком створилася прострочена кредитна заборгованість, яка станом на 10.09.2008 року становила 1777,31 грн. Банк звернувся за захистом свого права кредитора та отримав судовий наказ Великомихайлівського районного суду Одеської області по справі № 2-н-145/2008 від 28.11.2008 року, за яким на користь банку було стягнуто вказану суму боргу.Відповідачка ані в добровільному, ані в примусовому порядку не погашала, у зв`язку із чим банк повторно звернувся до суду, де просил досягнути суми простроченого кредиту ( за вирахуванням 1777,31 грн. стягнутих раніше). 13.03.2014 року Великомихайлівським районним судом стягнуто на користь банку суму кредитної заборгованості у розмірі 15077,57 грн. ( сума боргу, розрахована станом 31.01.2014 року. Виконавчі провадження по обох виконавчих документах не дали позитивного результату - борг не погашений, виконавчі провадження були завершені станом на 22.11.2024 року у заболотної перед банком обліковується прострочена кредитна заборгованість у розмірі 24545,36 грн., що складається із прострочених процентів 23281,75 грн.; 58,81 грн. комісії та 1204,80 грн. пені. Надано розрахунок заборгованості з якого вбачається період, за який банк проводив ці нарахування, а також відображено всі погашення відповідачкою, за всю історії користування кредитом. Із розрахунку дійсно вбачається, що 28.08.2024 року в рахунок погашення боргу відповідачка внесла суму коштів, які банк відніс на погашення тіла кредиту 1613,80 грн. ( воно наразі 0,0 грн.), а решту на погашення процентів. Однак дане погашення не призвело до повного погашеня кредитної заборгованості . І з цього погашення не можна зробити однозначний висновок по якому з виконавчих документів було здійснено погашення: по судовому наказу 2008 року, чи у виконавчому листі рішення 2014 року, чи взагалі - добровільне внесення коштів.Таким чином, банк продовжує правомірно обліковувати прострочену кредитну заборгованість у розмірі 24545,36 грн., що складається прострочених процентів 23281,75 грн., 58,81 комісії та 1204,80 грн.- пені.Виконавчі провадження наразі банком не ведуться за даними офіційного сайту Мін`юсту виконавчі провадження не обліковуються. Враховуючи викладене вище, банк заперечує проти задоволення заяви ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 432 ЦПК України неявка учасників справи не є перешкодою для розгляду заяви.

Фіксування судового засідання не здійснювалось технічним записом, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, доводи заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконання та скасування арешту, суд дійшов висновків щодо відмови у задоволенні поданої заяви.

Суд встановив, що 28 листопада 2008 року Великомихайлівським районним судом Одеської області було винесено судовий наказ по справі №2-н-145/2008, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь закритого акціонерного товариства комерційного банку « Приватбанк» заборгованість за кредитом в загальній сумі 1777,31 грн. у тому числі: 1653,21 грн. заборгованість за кредитом; 64,10 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 57,83 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 2,17 грн. пеня за несвоєчасність зобов`язань за договором та судові витрати в загальній сумі -40,50 грн. у тому числі: 25,50 грн. державне мито; 15,00 грн. витрати на ІТЗ.

Крім того, в матеріалах справи наявна копія відповіді на запит № 21.21/13658 від 03.09.2024 року надана Великомихайлівським відділом державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса), з якого вбачається, що зняття арешту з нерухомого майна накладеного реєстратором Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори згідно постанови АА № 163518 від 22.04.2009 року державного виконавця відділу державної виконавчої служби Великомихайлівського районного управління юстиції в оДеській області на майно ОСОБА_1 , повідомляють, що дане виконавче провадження перебувало на виконанні у Великомихайлівському відділі ДВС Великомихайлівського районного управління юстиції в Одеській області та було повернуто стягувачу без виконання так як боржником не було погашено заборгованість. На даний час будь-яка інформація щодо даного виконавчого провадження у Великомихайлівському відділі ДВС у Роздільнянському районі відсутня так як в період 2008-2009 років, ведення виконавчого провадження здійснювалося лише в паперовому вигляді без застосування електронного ведення та програмного забезпечення, та ураховуючи термін здійснення виконавчих дій, дане виконавче провадження було знищено. Стосовно копії платіжної інструкції яку долучили до заяви на даний час неможливо перевірити чи відноситься вона до постанови АА № 163518 від 22.04.2009 року. Станом на теперішній час, для вирішення даного питання рекомендують звернутися до суду.

Також в матеріалах справи наявна платіжна інструкція № 0.0.1 від 28.08.2024 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 на рахунок АТ КБ « Приватбанк» внесено суму 1817,81 грн. в рахунок погашення кредиту № ODXRRX11610047 від 08.07.2007 року за судовим наказом Великомихайлівського районного суду № 2-н-1482008 рік від 28.11.2008 року.

Суд виходить із того, що статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до положень частини другої статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому словосполучення "або з інших причин" стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: - видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); - коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; - пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку, саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Як роз`яснив ВСС України в інформаційному листі від 01 липня 2015 року "Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах" у зв`язку з відсутністю чіткого визначення "інших причин" для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у суддів виникали труднощі під час її застосування. Так, словосполучення "або з інших причин" не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Окрім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю так і частково, а тому підстави, якими заявник обґрунтовує свою заяву, можуть бути наслідком як повного так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.

Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин: - помилковість видачі виконавчого листа; - боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; - обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).

Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Вищенаведені обставин, на думку суду, унеможливлюють визнання таким, що не підлягає виконанню судового наказу виданого Великомихайлівським районним судом Одеської області від 28.11.2008 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ « Приват Банк» заборгованість за кредитом в загальній сумі 1777,31 грн. у тому числі: 1653,21 грн. заборгованість за кредитом; 64,10 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 57,83 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 2,17 грн. пеня за несвоєчасність зобов`язань за договором та судові витрати в загальній сумі -40,50 грн. у тому числі: 25,50 грн. державне мито; 15,00 грн. витрати на ІТЗ.

Щодо скасування арешту, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Суд виходить із того, що будь-яке звернення заявника до суду повинно мати на меті поновлення свого порушеного права. У даному випадку, заявник також зазначає про те, що визнання судового наказу виданого Великомихайлівським районним судом Одеської області від 28.11.2008 року, таким що не підлягає виконанню, буде мати наслідком скасування арешту, накладеного постановою ВДВС Великомихайлівського РУЮ Одеської області АА№163518 від 22.04.2009 року, який порушує його права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження"виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів(посадовихосіб)-це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб,що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає,зокрема, можливість здійснення певних про цесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органі в державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження"особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цьогоКодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи,які є власниками (володільцями)майна іякі вважають,що майно,на якенакладено арешт,належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України "Про виконавче провадження".

За даних обставин, суд вважає, що для заявника ОСОБА_1 яка має статус боржника за судовим наказом виданим Великомихайлівським районним судом Одеської області від 28.11.2008 року на майно якої накладено арешт з метою забезпечення виконання рішення суду, передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.258, 260, 353, 432 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , представник заявника ОСОБА_2 , стягувач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню та скасуванню арешту майна -відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня складання повного тексту ухвали.

Суддя Н.С. Чернецька