Березівський районний суд Одеської області
13.02.2025
Справа № 494/113/25
Провадження № 2/494/161/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панчишина А.Ю.,

при секретарі Станілевич А.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Березівського районного суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

20 січня 2025 року до Березівського районного суду Одеської області надійшла позовна заяваОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2025 року, вказана справа передана до розгляду судді Березівського районного суду Одеської області Панчишина А.Ю.

ОСОБА_1 , звернувшись з цим позовом до суду, посилалася на те, що25 січня 2019 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований Березівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 5. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 28.03.2024 року шлюб між ними було розірвано.

З лютого 2023 року, після того, як позивачка та відповідач почали проживати окремо одне від одного, дитина проживає разом з ОСОБА_1 та перебуває на її повному утриманні.

Позивачка разом з донькою змушені винаймати житло, або проживати з її батьками в селі, де відсутні заклади дошкільної та загальної середньої освіти, відсутня можливість забезпечити нормальне дозвілля для дитини, відсутній лікар, відсутнє сполучення громадським транспортом з районним центром, в той час, коли відповідач одноосібно проживає у їх спільному будинку в місті Березівка, в якому ОСОБА_1 та донька зареєстровані, але не проживають, оскільки відповідач перешкоджає позивачці та дитині у реалізації житлових прав та права на власність (змінив замки на дверях, ключі не дає, завів собаку), про шо ОСОБА_1 повідомлено в поліцію. Тобто, ОСОБА_2 своїми діями порушує права своєї малолітньої дитини. Інше нерухоме майно для постійного проживання у позивачки відсутнє.

Донька часто хворіє, відвідує приватного лікаря, регулярно проходить обстеження у стоматолога в місті Одеса, відвідує дитячий садок у місті Березівка, що потребує чималих коштів. Позивачка самостійно не може забезпечувати достатній рівень утримання, оскільки щомісячно має сплачувати в середньому 5000 (п`ять тисяч) грн. кредитне зобов`язання, яке отримала під час перебування у шлюбі (відповідач участі у погашенні кредитного зобов`язання не приймає); згідно рішення Березівського районного суду від 28.03.2024 року, ОСОБА_1 зобов`язана сплатити на користь відповідача 127533 грн. 00 коп. в якості компенсації вартості його частки у спільному майні (автомобіль), наразі зазначене рішення суду знаходиться на виконанні у приватного виконавця та щомісячно з заробітної плати позивачки здійснюється відрахування коштів, у розмірі 20%, а це приблизно 5000-6000 грн. щомісячно, тому вважає, що батько, який є здоровим та працездатним, забезпечений власним житлом, участі у житті та вихованні дитини не приймає, може сплачувати аліменти на рівні - 5000 грн., оскільки він працює (неофіційно) та має постійний дохід.

Таким чином, при сплаті відповідачем аліментів у зазначеному вище розмірі забезпечується рівність сторін при несенні обов`язку утримання дитини.

ОСОБА_2 сплачує аліменти на дитину від першого шлюбу ( ОСОБА_4 , 2009 року народження), розмір аліментів згідно рішення суду складає 500 грн. шомісячно.

Так, відповідач інших осіб на утриманні не має, працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно, транспортний засіб (незареєстрований на нього), його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому ОСОБА_1 вважає, що він може сплачувати такий розмір аліментів.

Одночасно, враховуючи всі вищевикладені обставини позивачка вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти на дитину за минулий період, а саме з листопада 2023 року по серпень (включно) 2024 року, листопад та грудень 2024 року, тобто за 12 місяців у розмірі мінімального прожиткового мінімуму на дитину до 6 років, тобто 2563 грн. за кожен місяць, всього 30 756 грн.

На підставі викладеного, позивачка просить стягнути з ОСОБА_2

на свою користь аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5000 гривень, щомісячно, починаючи стягнення з 20 січня 2025 року і до повноліття дитини та аліменти за минулий період, а саме 12 місяців (листопад, грудень 2023 року; січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, листопад, грудень 2024 року) на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі мінімального прожиткового мінімуму на дитину до 6 років, тобто 2563 грн. за кожен місяць, всього 30 756 гри.

Ухвалою суду від 22.01.2025 року відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження на 13.02.2025 року о 09 год. 00 хв.

10 лютого 2025 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 .

Як вбачається з відзиву, відповідач частково визнає позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з нього аліментів та згоден сплачувати аліменти на утримання дочки у розмірі 2000 гривень щомісячно. Стягнення аліментів у розмірі 5000 грн. щомісячно поставить його у скрутне матеріальне становище з урахуванням його матеріального стану та утримання неповнолітнього сина від першого шлюбу.

Так ОСОБА_2 зазначив, що інвалідом не являється, стан здоров`я нормальний, на утриманні має неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дружині від першого шлюбу відповідач щомісячно у добровільному порядку сплачує аліменти на утримання сина у розмірі 2000 грн., що підтверджується відповідними банківськими квитанціями, які додаються до відзиву.

Посилання позивачки на перешкоджання відповідачем її та дитині у реалізації житлових прав та права на власність не підтверджується відповідними належними та допустимими доказами, так як до позовної заяви та обґрунтування позовними вимогами не надано.

Щодо вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти за минулий час, то відповідач просить відмовити у повному обсязі

Вимоги позивачки про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями відповідача, тобто до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. ОСОБА_1 до позову не надала жодних доказів та не обґрунтовує позовні вимоги, що вона вживала до подачі вказаного позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача та доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в розумінні ч. 2 ст. 191 СК України.

У свою чергу, після того як сторони почали проживати окремо, ОСОБА_2 у добровільному порядку сплачував аліменти на утримання дочки шляхом поповнення її карткового рахунку у розмірі 3000 гривень щомісяця, де зазначено вид платежу: «переказ власних коштів. Аліменти.»

12.02.2025 року від ОСОБА_1 до суду надійшли додаткові пояснення (фактично відповідь на відзив) до позовної заяви про стягнення аліментів. Позовні вимоги позивачка повністю підтримує та наполягає на їх повному задоволенні. На підтвердження обставин, які зазначені у позовній заяві ОСОБА_1 були надані письмові докази, зокрема копії квитанцій щодо понесених нею витрат за харчування (жовтень 2023 року, листопад 2023 року, грудень 2023 року, квітень - травень 2024 року, червень 2024 року), за стоматологічні послуги (станом на 08.11.2024 року), батьківська плата (станом на 19.11.2024 року та 07.12.2024 року), також копії медичних довідок та призначення лікарів з приводу лікування малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зазначила, що відповідач повністю самоусунувся від виховання та утримання дитини. Останній раз сплачував допомогу на дитину в розмірі по 3000 гривень у вересні та жовтні 2024 року. В подальшому фінансову допомогу на утримання дитини не надає. Утримання на дитину в 2023 році оплачував в середньому розмірі 3000 грн. на місяць. Відповідач офіційно не працює, хоча має таку змогу. Також позивачка зазначила, що не зверталась до відповідача про стягнення аліментів за попередній період, оскільки такої необхідності на той час у неї не було. Повідомила, що з її зарплати приватний виконавець стягує 20 відсотків на відшкодування коштів відповідачу за автомобіль, що згідно рішення суду був визнаний її приватною власністю в порядку поділу майна подружжя. Також має кредитні зобов`язання за вказаний автомобіль. Враховуючи наведене, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, просив розглядати справу за його відсутності, про що зазначив у прохальній частині відзиву на позовну заяву від 10.02.2025 року.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку позивача, оцінивши і проаналізувавши докази по справі, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно до ч. 1. 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.

Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, 25 січня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, зареєстрований Березівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №5. Після реєстрації шлюбу дружині було присвоєно прізвище чоловіка « ОСОБА_6 ». Даний факт підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 25.01.2019 року, видане Березівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 28.03.2024 року шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 03.09.2019 року, видане Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області).

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Раухівської селищної ради Березівського району Одеської області від 17.01.2025 року за №48 та акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 17.01.2025 року, ОСОБА_1 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , разом з нею проживає її донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з копії витягу з реєстру територіальної громади від 06.06.2024 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, як встановлено судом, малолітня дочка сторін по справі проживає разом з матір`ю, а тому позивачка потребує допомоги відповідача в утриманні дитини.

Позивачка ОСОБА_1 регулярно несе витрати за проживання, харчування, лікування дитини та її розвиток. Вказані витрати позивачка сплачує самостійно зі свого доходу.

Позивачка у позовній заяві просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Проте ОСОБА_1 не надано суду доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість та спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі заявленому позивачем до стягнення 5000 грн. щомісячно, той факт, що ОСОБА_2 є здоровим та працездатним, не може слугувати доказом його спроможності сплачувати вищевказану суму аліментів щомісячно.

Відповідно до ч. 1.2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 р. та набула чинності для України 27 вересня 1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (надалі СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 181 CK України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1, 2 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач є батьком дитини і відповідно до ст. ст. 180, 181 СК України зобов`язаний надавати грошові кошти для утримання своєї дитини до досягнення нею повноліття.

Положеннями ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дитини, судом враховані наступні обставини.

Як вбачається з довідки, наданої Березівською філією Одеського обласного центру зайнятості від 04.02.2025 року за №36, станом на 04.02.2025 року ОСОБА_2 не зареєстрований як безробітній в Березівській філії Одеського обласного центру зайнятості, в інших центрах зайнятості (філіях) України.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 18.11.2009 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Березівського районного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_2 являється батьком неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до довідки, виданої Березівським відділом ДВС у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 05.02.2025 року за №787/21.1-32, виконавчі документи про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не перебувають на виконанні.

Як вбачається з копій квитанцій, доданих до матеріалів відзиву, ОСОБА_2 регулярно у добровільному порядку надає ОСОБА_7 матеріальну допомогу на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 2000 гривень.

При визначенні суми стягнення аліментів суд зважає на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов`язок батьків по її утриманню, інші встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, враховуючи вікову категорію малолітньої дитини та її звичайні потреби, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; особу платника аліментів, який являється людиною працездатного віку, його матеріальне становище та стан здоров`я, перебування на його утриманні неповнолітнього сина.

Суд вважає, що з урахуванням принципу співмірності, розумності, достатності забезпечення потреб дитини, зважаючи на вік дитини та її потреби, можливостей платника аліментів, його платоспроможності з відповідача підлягають стягненню аліменти в розмірі 3000 грн. до повноліття дитини.

Нормами ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини 20 січня 2025 року, що підтверджується штемпелем Березівського районного суду Одеської області на зазначеній позовній заяві, тому із зазначеного дня підлягають відрахуванню аліменти з відповідача на користь позивачки на утримання їх малолітньої дитини.

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів за минулий період суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Тлумачення ч.2 ст.191 СК України свідчить, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів за минулий час позивач має довести такі обставини: - вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача протягом періоду, за який позивач просить стягнути аліменти; - неможливість одержання аліментів у зв`язку з ухиленням відповідача у цей період від їх сплати.

Постановою КЦС ВС від 18.05.2020 року (справа № 215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Слід зазначити, що ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

За загальним правилом, визначеним СК України та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягненим аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів.

Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

Так, в силу ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Із цим позовом позивачка звернулася до суду 20 січня 2025 року. Належних та достатніх доказів того, що позивачка раніше вживала заходів щодо одержання від відповідача аліментів на утримання дочки, суду не надано, як і не надано доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в розумінні ч.2 ст.191 СК України.

Натомість, суд, дослідивши письмові докази, додані відповідачем до матеріалів відзиву, заслухавши пояснення позивачки, в яких вона підтвердила, що не зверталась до відповідача про стягнення аліментів за попередній період, так як, такої необхідності на той час не було, приходить до висновку, що ОСОБА_2 частково у добровільному порядку сплачував аліменти на утримання дочки шляхом поповнення карткового рахунку ОСОБА_1 , де зазначено вид платежу: «переказ власних коштів. Аліменти», що свідчить про те, що ОСОБА_2 не повністю ухилявся від утримання дочки.

Вимога позивачки щодо стягнення з відповідача на її користь аліментів за минулий період на утримання дочки фактично протирічить дійсним обставинам справи.

Отже, із врахуванням того, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт офіційного звернення позивачки до відповідача або до будь-яких державних органів за отриманням аліментів у період з листопада, грудня 2023 року; січня, лютого, березня, квітня, травня, червня, липня, серпня, листопада, грудня 2024 року по 20 січня 2025 року, а відповідач ухилявся від сплати аліментів, суд вважає що вказана позовна вимога задоволенню не підлягає з підстави недоведеності.

Таким чином, враховуючи наведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. від сплати якого позивачка при подачі позову була звільнена, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст. 10, 12. 13, 81, 89, 141, 258, 263-265, 268, 274, 275, 279, 430 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , паспорт № НОМЕР_4 , виданий органом 5128 (Березівським РС ГУДМС України в Одеській області) 11.03.2019 року, РНОКПП НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , українки, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт № НОМЕР_6 , виданий органом 5128 (Березівським РС ГУДМС України в Одеській області) 11.03.2019 року, РНОКПП НОМЕР_7 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3000 гривень, щомісячно, починаючи стягнення з 20 січня 2025 року і до повноліття дитини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , паспорт № НОМЕР_4 , виданий органом 5128 (Березівським РС ГУДМС України в Одеській області) 11.03.2019 року, РНОКПП НОМЕР_5 , судовий збір на користь держави в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , українець, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , українка, громадянка України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення виготовлено 13.02.2025 року о 12 год 25 хв.

Суддя Панчишин А.Ю.