Справа № 128/4764/24
Провадження № 22-ц/801/498/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Васильєва Т. Ю.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 рокуСправа № 128/4764/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя - доповідач),

суддів Копаничук С. Г., Медвецького С. К.,

розглянув у порядку письмового провадження справу № 128/4764/24 за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 23.12.2024, постановлену у складі судді Васильєвої Т. Ю. в приміщенні суду в м. Вінниця, -

в с т а н о в и в :

29.11.2024 ОСОБА_1 звернулась у суд з позовом (вх № 24033/24) до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому просила визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право приватної власності на частку житлової квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 23.12.2024 позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачеві на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України.

14.01.2025 до Вінницького апеляційного суду через систему «Електронний суд» надійшла апеляційна скарга (вх № 512) Чернілевської Р. В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 28.12.2024.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, Чернілевською Р. В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу (вх. № 512 від 14.01.2025) в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу не звернув уваги, що предметом позову є не ціла житлова квартира АДРЕСА_1 , а лише її частки, на яку позивач просила визнати право власності. Інша частина квартири, не є предметом позову. Визначаючи розмір судового збору, який слід сплатити позивачу за подання позовної заяви, суд першої інстанції безпідставно визначив розмір судового збору з усього майна ( цілої квартири) , а не з частки та не врахував, що ціна позову визначена у розмірі 400000 грн ( вартість частки квартири). Виходячи, з положень п.п. 1 п. 1 ч. 2, 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» позивачем було сплачено судовий збір, виходячи з ціни позову 400000 грн, а враховуючи той факт, що позовна заява була подана через підсистему «Електронний суд» із застосування коефіцієнта 0,8, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 3200 грн. Позивачем при поданні позовної заяви були дотриманні положення статей 175, 177 ЦПК України.

В апеляційній скарзі також ставиться питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції з тих підстав, що ухвала суду постановлена 23.12.2024, її копію отримано представником позивача 28.12.2024, а апеляційну скаргу подано 14.01.2025, тобто протягом п`ятнадцятиденного строку, встановленого частиною другою статті 354 ЦПК України з дня отримання копії ухвали суду.

Щодо клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Згідно з статтею 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Як видно зі змісту апеляційної скарги та доданих до неї документів, матеріалів справи, ухвала суду першої інстанції постановлена 23.12.2024, її копію отримано представником позивача 28.12.2024, а апеляційну скаргу подано 14.01.2025, тобто протягом п`ятнадцятиденного строку, встановленого частиною другою статті 354 ЦПК України з дня отримання копії ухвали суду.

Право на ефективний судовий захист передбачає, що сторони цивільного судочинства повинні мати змогу реалізувати право подати апеляцію з того моменту, коли вони фактично поінформовані про самі судові рішення, що можуть порушувати їх законні права чи інтереси (RYAZANTSEV v. RUSSIA, N 21774/06, § 53, від 10 березня 2011 року).

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша статті 127 ЦПК України).

Поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку поважних причин, які можна враховувати при вирішенні питання про поновлення пропущеного процесуального строку, так як вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

У відповідності до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечено судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

З огляду на наведене, строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції пропущений позивачем з поважних причин, та підлягає поновленню.

Щодо забезпечення прав відповідача на подання відзиву.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16.01.2025 відкрито апеляційне провадження у справі № 128/4764/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 23.12.2024.

Копія ухвали суду від 16.01.2025 надсилалась відповідачу рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 511 /а. с. 48/.

У строк встановлений судом відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в порядку частини другої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 9.12.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, який встановлено терміном 5 днів з дня отримання ухвали суду.

Підставою залишення позову без руху судом першої інстанції зазначено те, що у позові позивач просить визнати за нею в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право приватної власності на частку житлової квартири, однак не вказує вимог щодо іншої частки житлової квартири, що суперечить закону, оскільки за таких умов суд не може встановити вичерпний перелік позовних вимог , так як предметом позову є спільне майно подружжя, яке підлягає поділу, а не лише частка в ньому, на яку претендує позивач, чим порушено пункт 4 частини третьої статті 175 ЦПК України. У позовній заяві ціна позову зазначена як половина вартості спірного майна, та позивачем заявлено позов про поділ спільного майна подружжя, отже, предметом даного позову є ціла житлова квартира, яка, згідно обґрунтування позовної заяви, є спільним майном подружжя, відповідно, ціна позову, враховуючи підставу і предмет позову, визначається з вартості цілого майна, яке є предметом спору, і складає 800 000, 00 грн. Розмір судового збору, що підлягає до сплати за вимоги майнового характеру, згідно наданого позивачем висновку про вартість спірного нерухомого майна, складає 1 відсоток ціни позову, а саме 8000 грн. Натомість позивачем сплачено судовий збір лише в сумі 3200 грн. Тому позивачу слід доплатити судовий збір по даній справі в сумі 4 800 грн (8000 грн - 3200 грн) та надати до суду підтверджуючі документи про його сплату, або надати до суду документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Позивачу слід усунути вищевказані недоліки позовної заяви шляхом надання нової редакції позовної заяви відповідно до кількості учасників справи, в якій зазначити: вимоги щодо всього спільного майна подружжя; доплатити судовий збір за подання позовної заяви в сумі 4800 грн та надати до суду підтверджуючі документи про його сплату, або надати до суду документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Копію ухвали від 4.12.2024 отримано представником позивача 11.12.2024 /а. с. 22/.

16.12.2024 Чернілевською Р. В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подано до суду заяву (вх. № 24993 та № ЕП-6100/24 від 17.12.2024) про усунення недоліків позовної заяви /а. с. 23/.

Постановляючи ухвалу від 23.12.2024 про повернення позовної заяви на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, визначені ухвалою суду від 9.12.2024, за відсутності будь-яких перешкод для цього, а подана заява від 16.12.2024 стосується виключно незгоди з позицією суду про залишення позову без руху. Суд зазначив, що заявлений спір не є спором про визнання за позивачкою права власності на 1/2 частку квартири, а є позовом про поділ спільного майна подружжя, а тому вимоги щодо його поділу та сплачений судовий збір мають охоплювати все майно, а не лише частку, на яку претендує інший з подружжя, а тому позовна заява залишається такою, що не відповідає вимогам статей 175, 177 ЦПК України, на що було звернуто увагу позивача в ухвалі суду від 9.12.2024.

Висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви зроблений з дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до пункту 3, 4 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява, крім інших обов`язкових реквізитів, має містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості (пункти 2, 9 частини першої статті 176 ЦПК України).

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (частина перша статті 185 ЦПК України).

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (частина третя статті 185 ЦПК України).

Як видно зі справи, ОСОБА_1 звернулась у суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому просила визнати за нею в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право приватної власності на частку житлової квартири АДРЕСА_1 .

Ціна позову визначена позивачем 400000 грн, що становить вартості квартири відповідно до висновку про вартість від 28.11.2024 /а. с. 11/.

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У постанові ВС від 15.04.2020 у справі № 565/495/18 зазначено, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.12.2018 у справі № 442/7505/14-ц зроблено висновок, що «частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна».

З огляду на наведене, враховуючи предмет позову (визнання в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право приватної власності на частку квартири, без поділу майна в натурі), обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що заявлений позов не є спором про визнання за позивачкою права власності на 1/2 частку квартири, а є позовом про поділ спільного майна подружжя, тому судовий збір за подання позовної заяви підлягає оплаті виходячи з вартості квартири, а не її частки.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував, що якщо одна із сторін спору довірила його вирішення суду, то відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та його виконання.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами у чіткій відповідності до Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), Закону України "Про судовий збір", а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Зважаючи на предмет спору та наслідки його виконання, у разі задоволення позовних вимог позивача, а саме можливості і відповідача зареєструвати своє право на іншу частину спірного майна, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо порушення балансу інтересів держави у разі сплати позивачкою судового збору лише за спірного майна.

Позивачем не надано доказів сплати судового збору в повному обсязі у порядку та розмірі передбаченому законом, виходячи з вартості квартири, а не її частки. Ухвалу суду від 9.12.2024 позивачем не виконано.

Суд першої інстанції зробив правомірний висновок про повернення позовної заяви на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України.

Окрім цього, висновки суду першої інстанції про те, що у позові позивач просить визнати за нею в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право приватної власності на частку житлової квартири, однак не вказує вимог щодо іншої частки житлової квартири, що суперечить закону, оскільки за таких умов суд не може встановити вичерпний перелік позовних вимог, так як предметом позову є спільне майно подружжя, яке підлягає поділу, а не лише частка в ньому, на яку претендує позивач, чим порушено пункт 4 частини третьої статті 175 ЦПК України, узгоджуються із судовою практикою ВС від 12.02.2020 по справі № 725/1776/18, від 4.03.2020 по справі № 761/22696/17.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 2.10.2019 в справі № 161/5246/15-ц (провадження № 61-34035св18) зроблений висновок, що обрання певного способу правового захисту є правом позивача, виходячи з його власних інтересів, а не обов`язком суду, який розглядає справу в межах заявлених позовних вимог.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви (частина сьома статті 185 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції, з якими погоджується також суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, передбачених статтею 379 ЦПК України, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норма процесуального права.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 379, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 23.12.2024 у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: С. Г. Копаничук

С. К. Медвецький