КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 759/8658/24 Головуючий у суді першої інстанції -Твердохліб Ю.О.
Номер провадження № 22-ц/824/4488/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України, поданою представником Лисенком Миколою Петровичем, на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2024 року у справі за позовом «Моторного (транспортного) страхового бюро України» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року МТСБУ звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути на свою користь відшкодування шкоди в порядку регресу, а саме пов`язаних з регламентною виплатою у розмірі 82 390,51 грн, вартість послуг експерта у розмірі 1 700 грн та судовий збір у розмірі 3 028 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 12 вересня 2022 року о 11:19 год. в м. Київ, вул. Московська, 17/2 відбулось ДТП за участю транспортного засобу «Renault Megane», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням відповідача, та транспортного засобу «BMW 318», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність транспортного засобу потерпілого була застрахована в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ», строк дії договору страхування на момент ДТП діяв. Цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому з метою відшкодування збитків 27 вересня 2022 року потерпілий звернувся до позивача з заявою про страхове відшкодування.

За результатами звернення було відкрито регресну справу № 86727. 29 жовтня 2022 року оцінювачем ОСОБА_3 було складено звіт № 37990 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власником колісного транспортного засобу, за результатами якого матеріальні збитки транспортному засобу «BMW 318», реєстраційний номер НОМЕР_3 складають 82 390,51 грн. Було прийнято рішення про відшкодування шкоди потерпілому у розмірі 82 390,51 грн та відшкодовано вказану суму. Також, було понесено додаткові витрати на збір документів та визначення розміру шкоди у розмірі 1 700 грн.

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2024 року позов «Моторного (транспортного) страхового бюро України» залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник «МТСБУ» -Лисенко М.П. подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, о кошти страхового відшкодування потерпілому з боку позивача були дійсно виплачені, що підтверджується відсутністю претензій потерпілого. Крім того, фактична виплата коштів підтверджується платіжними інструкціями № 935833 від 10.11.2022 та №580069 від 23.01.2023, які скаржник просить долучити до матеріалів справи на стадії апеляційного перегляду справи.

Враховуючи вищевикладене, представник «МТСБУ» - Лисенко М.П. просить скасувати заочне рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2024 рокута ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги МТСБУзадовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що постановою Печерського районного суду м. Києва від 14 листопада 2022 року у справі №757/26272/22-п, водія ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення (а.с. 15-16).

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 14 листопада 2022 року у справі №757/26272/22-п встановлено, що ОСОБА_1 , 22.09.2022 о 11 год. 19 хв. в м. Києві, по вул. Московська, 17/2, керуючи автомобілем марки «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 , порушив п.п. 2.3.б), 13.1 Правил дорожнього руху України, а саме: змінюючи напрямок руху, не переконався що це буде безпечно, та не створить перешкоди іншим учасникам руху, в наслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_4 , після чого здійснив керований рух, та здійснив наїзд на паркан та транспортний засіб «BMW» державний номерний знак НОМЕР_2 .

26 вересня 2022 року ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 18-19).

27 вересня 2022 року ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ з заявою про відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті ДТП (а.с. 17).

Відповідно до звіту про визнання вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу вих. № 37990 від 29 жовтня 2022 року вартість матеріального збитку транспортного засобу марки «BMW» державний номерний знак НОМЕР_2 - 82 390,51 грн (а.с. 20-21).

Згідно довідки № 1 від 19 січня 2023 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих розмір відшкодованої шкоди ОСОБА_2 складає 82 390,51 грн (а.с. 25).

Наказом МТСБУ за номером справи 86727 від 20 січня 2023 року визначено розмір регламентованої виплати ОСОБА_2 у розмірі 82 390,51 грн (а.с. 26).

Згідно рахунку № 2870 (по справі № 86727) від 08 листопада 2022 року загальна вартість послуг наданих ФОП ОСОБА_4 МТСБУ складає 1 700,00 грн (а.с. 37).

20 січня 2022 року на адресу ОСОБА_1 . МТСБУ направляли повідомлення, щодо розгляду справи МТСБУ № 86727 (а.с. 23).

Суд першої інстанції, залишаючи без задоволення позовні вимоги МТСБУ, мотивував своє рішення тим, що позивачем не доведено здійснення виплати коштів потерпілому у розмірі 82 390,51 грн. та коштів за проведення дослідження та складання звіту у розмірі 1 700 грн.. З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги не підлягають задоволенню з підстав не доведеності.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, отже в силу приписів підп. а) п. 41.1. ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодувало шкоду, оскільки її заподіяно транспортним засобом транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, за заявою потерпілого ОСОБА_2 .

Враховуючи вимоги законодавства про страхування, страховик, що виплатив страхове відшкодування, звернувся із регресними вимогами до винуватця ДТП, про стягнення сплачених сум, які є предметом розгляду в цій справі.

Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищевикладених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.

Відповідно до ст. ст. 22, 1166 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті її цивільного права, має право на їх відшкодування. Шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, і звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно статті 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи».

Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також ст. 1191 ЦК України, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

При цьому за змістом ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі, якщо цивільно-правова відповідальність власника автомобіля на момент ДТП не була застрахована згідно відповідного поліса обов`язкового страхування виплату страхового відшкодування потерпілому забезпечує Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ позивач у даній справі).

Відповідно до підпункту 38.2.1. пункту 38.2 ст.38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

За обставин цієї справи відповідач, не маючи полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, своїми протиправними діями спричинив ДТП, внаслідок якого було пошкоджено транспортний засіб потерпілого ОСОБА_2 , якому МТСБУ виплатило страхове відшкодування та в силу вимог ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» отримало право зворотної вимоги (регресу) в розмірі виплаченого страхового відшкодування.

Враховуючи вищевикладене правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, до предмету доказування у справі входить встановлення на підставі наданих сторонами доказів, зокрема, факту виплати потерпілій в ДТП з вини позивача особі, коштів страхового відшкодування (регламентної виплати), які позивач просить стягнути з відповідача у порядку регресу.

Таким чином судом першої інстанції вірно зазначено про те, що позивачем не надано суду доказів здійснення фактичної виплати коштів страхового відшкодування потерпілому, адже такі доводи позивача підтверджуються лише прийнятими рішеннями про здійснення виплати, а не доказами її проведення квитанціями про фактичних перерахунок чи видачу коштів.

Посилання скаржника про те, що виплата коштів підтверджується відсутністю претензій потерпілого не заслуговують на увагу, оскільки зазначена обставини має встановлюватися за іншими джерелами доказування, а саме бухгалтерськими документами про перерахунок коштів, а не фактом стверджуваної відсутності заперечень їх одержувача щодо надходження коштів.

Надаючи оцінку доводам апелянта про те, що фактична виплата коштів підтверджується платіжними інструкціями №935833 від 10 листопада 2022 року та №580069 від 23 січня 2022 року, які він просить долучити до матеріалів справи на стадії апеляційного перегляду справи, апеляційний суд не приймає до уваги виходячи з заступного.

Зазначені докази не подавалися позивачем до суду першої інстанції та їм не надавалась оцінка при вирішенні спору у справі.

Так у пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Так, Верховний Суд, розглядаючи цивільну справу №145/474/17 у постанові від 10 квітня 2019 року виснував : «Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень. Таких обставин апеляційним судом встановлено не було».

У справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, позивачем не обґрунтовано причини неподання ( поважність та неможливість їх подання на стадії розгляду справи судом першої інстанції) ним відповідних доказів (квитанцій про оплату коштів) до суду першої інстанції, при тому, що апелянт у справі - МТСБУ є платником за вказаними платіжними інструкціями, вказані оплати були проведенні 10 листопада 2022 року та 23 січня 2023 року за три місяці до подачі позову до суду, отже за положеннями частини третьої статті 367 ЦПК України апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості провести дослідження доказів, які долучаються до апеляційної скарги та які не надавались суду першої інстанції, як у цій справі.

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України).

Частиною 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

З урахуванням наведеного апеляційний суд констатує, що позивач, звертаючись до суду першої інстанції із вказаним позовом, та не подаючи доказів сплати страхового відшкодування, не довів факту виплати коштів потерпілій в ДТП особі, тому підстав для задоволення реґресних вимог щодо стягнення таких коштів з винуватця ДТП у суду першої інстанції не було.

Отже висновки суду першої інстанції в даній справі по суті позовних вимог є вірними.

Інших доводів, які б свідчили про те, що спір у справі суд першої інстанції вирішив невірно, подана апеляційна скарга не містить.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України, подану представником Лисенком Миколою Петровичем, залишити без задоволення.

Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Текст постанови складено 19 лютого 2025 року.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв