ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/1732/23 Номер провадження 22-ц/814/1074/25Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д.Д. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,

розглянула в порядку письмового провадження без виклику учасників справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13 листопада 2024 року (час ухвалення судового рішення з 11:57:57 до 13:22:03; дата виготовлення повного текста судового рішення 13 листопада 2024 року) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,

у с т а н о в и в:

У березні 2023 АТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду із вказаним позовом, просило ухвалити рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором у сумі 31 583,97 грн.

В обґрунтування заявлених вимог Банк посилався на те, що 28.03.2011 між ОСОБА_1 і АТ КБ «Приватбанк» укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. Відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, її заборгованість за кредитом за станом на 14.02.2023 становить 31 583,97 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 13 листопада 2024 року в задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено за недоведеністю.

АТ КБ «Приватбанк» в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги стверджується, що посилання відповідачки на заволодіння коштами з картки третіми особами (шахрайським шляхом) є необгрунтованим, оскільки операції з переведення (зняття) пройшли коректно через ПК Приват24 клієнта з введенням усіх необхідних даних (ручного введення номера картки, термін дії та коду для Інтернет-платежів) та також паролів, необхідних для успішного входу у Приват24 та проведення транзакцій. Підтвердження через технологію 3-D Secure проводилося успішно.

Зазначається, що ні зміни паролю входу у Приват24, ні перевипуску сім-картки фінансового номеру клієнта зазначеним транзакціям не передувало. Звернень 15.05.2022 клієнтки ОСОБА_1 на сервісний номер 3700 не зафіксовано.

Відзив до Полтавського апеляційного суду не надходив, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої - інстанції без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.03.2011 ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.11).

На підставі вказаної заяви, відповідачці на платіжну картку встановлено кредитний ліміт зі сплатою відсотків за користування кредитом, які нараховуються на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти.

22.05.2022 відповідачка підписала паспорт споживчого кредиту (а.с.12-16).

З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 14.02.2023 заборгованість за кредитним договором від 28.03.2011 становить 31 583,97 грн та складається: заборгованість за тілом кредиту - 25 653,37 грн; заборгованість за простроченими відсотками - 5 930,60 грн (а.с.8).

18.05.2022 Кременчуцьким РУП ГУНП в Полтавській області внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КПК України за фактом того, що 15.05.2022 невстановлена особа, шляхом обману та зловживаючи довірою, під приводом купівлі товару на платформі OLX, заволоділа коштами з банківської карти ОСОБА_1 (а.с.177-181).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 01.05.2022 заборгованість у відповідачки була відсутня та виникла вона 15.05.2022 в сумі 24 941,25 грн. Оцінюючи доводи сторін, суд враховав те, що відповідачка звернулася до поліції із заявою про вчинення шахрайських дій, внаслідок яких 15.05.2022 відбулось списання коштів з її рахунку.

Доказів, які б підтверджували те, що відповідачка своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанні ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжну операцію, суду надано не було. Крім того, суд взяв до уваги, що долучений диск із звукозаписом дзвінка відповідачки до АТ КБ «Приватбанк» і копія заяви про вчинення кримінального правопорушення, свідчать про те, що відповідачка не була ініціатором платежу.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705 в редакції на час виникнення спірних правовідносин), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705).

Пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц (провадження № 61- 30583св18), від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19 (провадження № 61-1035св21), від 29 серпня 2022 року у справі № 532/1349/19 (провадження № 61-6887св21).

Встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Зазначених висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц, від 31 липня 2024 року у справі № 953/5904/22, на які обгрунтовано послався суд першої інстанції.

Суд першої інстанції, урахувавши вищезазначені норми матеріального права та висновки суду касаційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, правильно виходив з того, що за станом на 01 травня 2022 року заборгованість на кредитній картці відповідачки була відсутня, а спірні фінансові операції 15 травня 2022 року відповідачкою не ініціювалися.

Банк не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б беззаперечно та безспірно доводили, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей по кредитній картці, її особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват-24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати операції 15.05.2022, щодо перерахування з її рахунку грошових коштів на загальну суму 24 941,25 грн.

Виявивши факт несанкціонованого списання коштів, ОСОБА_1 невідкладно про нього повідомила правоохоронні органи, подавши відповідну заяву.

Зважаючи на встановлені фактичні обставини, характер спірних правовідносин і зроблені по справі правові висновки, апеляційний суд приходить до висновку, що інші доводи апеляційної скарги не є істотними і такими, що потребують детальних відповідей у відповідності усталеної практики Європейського суду з прав людини у питанні тлумачення пункту першого статті 6 Конвенції (доступ до правосуддя) міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

В апеляційній скарзі не наведено нових фактів та відповідних доказів, які б спростовували правильні по суті висновки суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 24 лютого 2025 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І. Дорош

В.М. Триголов