Справа №489/6120/24
Провадження №2/489/246/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Рум`янцевої Н.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (письмове провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини

встановив.

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання дружини у розмірі частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви. Мотивуючи вимоги тим, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 06 березня 1996. На теперішній час вона не працює, є інвалідом ІІ групи з березня 2023 року безтерміново. Отримує пенсію за віком у розмірі 3541,55 грн., інших джерел доходів немає. У звязку з чим вважає, що її матеріальне становище є скрутним та потребує матеріальної допомоги. Наразі вона дуже тяжко хворіє та постійно лікується на протязі року. Відповідач матеріальної допомоги їй не надає, хоча має таку можливість. Він отримує пенсію за віком приблизно 10000 грн. та не має на утриманні інших осіб.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що позивачка, крім доданих до позовної заяви, документів про наявність у неї хворобливого стану, повинна була додати докази її матеріального стану. Таких документів додано не було. Зазначений дохід позивачки у розмірі 3541,55 грн. свідчить про безпідставність подання позову до суду, оскільки даний розмір перевищує прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність 2361 грн. Відповідач ОСОБА_2 також є інвалідом 3 групи, яку він отримав внаслідок проходження служби в ОВС. Отже, відповідач в таких самих умовах щодо стану здоров`я, як і позивач. Позивачка безпідставно вказує на той факт, що інвалідність нею отримана під час перебування у шлюбі з відповідачем. Ця обставина не є правдивою, оскільки в момент укладення шлюбу, позивачка вже мала інвалідність. Позивачка фактично вигнала відповідача з травня 2024 з місця його постійного проживання, що стало підставою того, що відповідач переїхав проживати до своєї сестри, яка надала йому житлові умови та зареєструвала місце його проживання.

Від позивачки надійшли пояснення, з яких вбачається, що остання заперечує факт того, що вона набула статусу інвалідності до укладення шлюбу з відповідачем. Вказує, що вона допомагала відповідачу при його захворюваннях.

Ухвалою суду від 16.08.2024, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 09.09.2024, витребувано докази.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06 березня 1996, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 . Шлюб між сторонами розірвано.

Відповідач у відзиві зазначає, що ним до суду подано позовну заяву про розірвання шлюбу.

Позивачка зазначає, що на теперішній час вона не працює, є інвалідом ІІ групи безстроково.

Звертаючись до суду із даним позовом позивачка зазначає, що потребує значних витрат на лікування, її чоловік матеріальної допомоги на її утримання в добровільному порядку не надає.

Норми права та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правовідносини щодо прав та обов`язків подружжя з утримання регулюються главою 9 СК України.

Відповідно до частин другої-четвертої статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з частинами першою та третьою статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності.

За приписами частин першої та другої статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до частин першої та третьої статті 82 СК України право одного з подружжя на утримання, а також право на утримання, яке особа має після розірвання шлюбу, припиняється у разі поновлення його працездатності, а також реєстрації з ним повторного шлюбу. Право на утримання припиняється від дня настання цих обставин. Право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що: 1) одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги; 2) платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17, аналіз норм статей 75, 76 СК України дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу - якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення.

Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена доходом у розмірі прожиткового мінімуму на одну особу. До уваги береться отримання пенсії, державних пільг, субсидій, наявність майна, що може приносити дохід, тощо.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 11 жовтня 2018 року по справі № 161/16931/16-ц.

Сам факт непрацездатності не зумовлює виникнення обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, як на підставу позову про стягнення аліментів на її утримання з ОСОБА_2 , позивачка посилається на те, що вона є інвалідом ІІ групи, у зв`язку із значними витратами на лікування, потребує матеріальної допомоги.

Отже, враховуючи приписи СК України, суд вважає, що згідно зі статтею 75 СК України, вирішуючи даний спір, суд має враховувати матеріальний стан сторін.

Статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2024 рік визначено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність - 2361 гривня.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною комісією серії 12 ААВ № 651584, ОСОБА_1 має інвалідність 2 групи загального захворювання безстроково з 03 березня 2023.

Як вбачається з пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 , ОСОБА_2 є пенсіонером за вислугу років 3 групи інвалідності (інвалід армії) з 20.01.2016.

Зі зворотних повідомлень КНП «Миколаївський обласний центр онкології», ОСОБА_1 оглянута амбулаторно 19.10.2022 та 23.11.2022 онкохірургом, постановлено діагноз та запропоновано пройти обстеження.

До матеріалів справи долучені виписки з медичних карток стаціонарного (амбулаторного хворого), з яких вбачається, що ОСОБА_1 має захворювання та періодично протягом 2023 2024 років перебувала на лікуванні з різними діагнозами та при виписці рекомендовано продовжувати лікування (призначені медикаменти).

Відповідно до довідки з Відділу питань виплати пенсій військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 04.10.2024 за вих. № 1400-0404-8/81326, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області і отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка з березня 2023 становила 19188,14 грн.; з червня 2023 20930,00 грн.; з березня 2024 22688,14 грн.

Позивачка в своєму позові зазначає, що вона отримує пенсію за віком у розмірі 3541,55 грн. щомісячно. Проте, доказів на підтвердження зазначеного суду не надано.

Згідно довідки Управління питань виплат Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, ОСОБА_1 знаходиться на обліку у Головному управлінню Пенсійного фонду України в Миколаївській області і отримує пенсію по інвалідності, розмір нарахованої пенсії за період з 01.01.2024 по 31.12.2024, складає 42017,86 грн. (щомісячно 3541,55 грн.)

Вказаний розмір пенсії перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, на 2024 рік 2361,00 грн..

Позивачкою надано суду виписки із медичної амбулаторної карти щодо стану її здоров`я, що за медичними показниками остання потребує лікування, проте, з наданих позивачкою виписок із медичних амбулаторних карток не вбачається, що ОСОБА_1 понесла значні витрати на лікування.

Твердження відповідача про те, що позивачка в момент укладання шлюбу з відповідачем вже мала інвалідність судом не береться до уваги, оскільки доказів на підтвердження вказаного факту суду не надано.

Посилання відповідача на той факт, що він змінив місце свого проживання у зв`язку з тим, що позивачка його виселила з квартири, судом не береться до уваги, оскільки дане твердження не підтверджено будь-якими доказами та не досліджується при розгляді дійсної справи.

Позивачкою не заперечується факт того, що відповідач також хворіє, про що зазначено в її поясненнях, долучених до матеріалів справи.

Таким чином, дослідивши обставини справи, суд встановив, що ОСОБА_1 отримує пенсію у розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність.

На підставі переліченого вмотивування, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не можна вважати такою особою, яка потребує матеріальної допомоги у сенсі ч. 4 ст. 75 СК.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 296/5385/17.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Щодо судових витрат.

Вирішуючи питання щодо стягнення судового збору, суд враховує те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом, а тому такий не сплачувала. Відтак, керуючись нормами ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини відмовити.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено «13» лютого 2025.

Суддя Н.О. Рум`янцева