Справа 736/2924/24
Номер провадження 2-н/749/13/25
У Х В А Л А

24 лютого 2025 року м. Сновськ

Суддя Щорського районного суду Чернігівської області Чигвінцев М. С. перевіривши матеріали справи 736/2924/24 за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Чернігів» про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за спожиту електричну енергію, -

ВСТАНОВИВ:

До Щорського районного суду Чернігівської області від Корюківського районного суду Чернігівської області за підсудністю надійшла цивільна справа 736/2924/24 за заявою ТОВ «Енера Чернігів» про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за спожиту електричну енергію.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою судді Корюківського районного суду Чернігівської області цивільну справу 736/2924/24 передано за підсудністю до Щорського районного суду Чернігівської області, оскільки за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 162 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

З матеріалів справи вбачається, що за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ., а тому справа не підсудна Корюківському районному суду, а підсудна Щорському районному суду Чернігівської області.

Згідно ч. 8 ст. 165 ЦПК України якщо за результатами розгляду отриманих судом відомостей про місцезнаходження боржника - юридичної особи або фізичної особи - підприємця буде встановлено, що заява про видачу судового наказу не підсудна цьому суду, суд не пізніше десяти днів з дня надходження заяви постановляє ухвалу про передачу заяви про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами за підсудністю.

Разом із тим, відповідно до п.9 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

Таким чином, норми ЦПК України не передбачають можливості передачі справи за заявою про видачу судового наказу за підсудністю, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності, окрім випадку, що вказаний у ч.8 ст. 165 ЦПК України, коли боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.

Зазначене свідчить про недотримання Корюківським районним судом Чернігівської області положень ст.165 ЦПК України, так як згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 не є фізичною особою-підприємцем.

Статтею 32 ЦПК України передбачено, що спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Разом із тим, відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі -Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

У пунктах 23-25 рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Заяви № 29458/04 та № 29465/04) ЄСПЛ зазначив, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства (див. рішення у справі «Коем та інші проти Бельгії» (Coeme and Others v. Belgium), №№ 32492/96, 32547/96, 32548/96, 33209/96 та 33210/96, п. 98, ECHR 2000-VII).

Також ЄСПЛ зазначив, що як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)».

У пп. 107-109 рішення у справі «Коем та інші проти Бельгії» (що зазначалось вище) Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Оскільки ЦПК України не передбачає процесуальної можливості передачі за підсудність заяви про видачу судового наказу, боржником у якій зазначена фізична особа, Щорський районний суд Чернігівської області у даній справі не є «судом, встановленим законом», а тому прийняття судом будь-якого із рішень, передбачених ч. 2 ст. 167 ЦПК України, за результатами розгляду цієї заяви про видачу судового наказу призведе до порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції.

Необхідно зауважити, що положення ст. 32 ЦПК України стосуються випадків передачі справи за підсудністю в порядку і способом, передбаченим ЦПК України, у той же час, ЦПК України визначає дії суду у випадку надходження справи за підсудністю від іншого суду, передача якої законом заборонена (п.9 ч.1 ст.165 ЦПК України).

Згідно ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Таким чином, керуючись принципом верховенства права, з метою забезпечення права сторін у цій справі на справедливий суд, заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Чернігів» про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за спожиту електричну енергію, слід повернути до Корюківського районного суду Чернігівської області для вирішення питання про видачу судового наказу або відмови у видачі судового наказу.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 10, 27, 31, 32, 162, 165 ЦПК України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Справу 736/2924/24 за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Чернігів» про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за спожиту електричну енергію повернути до Корюківського районного суду Чернігівської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М. С. Чигвінцев