РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №348/1164/24

06 лютого 2025 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківскої області

в складі головуючого-судді: Міськевич О.Я.

з участю секретаря судового засідання: Скоблей О.В.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання батьківства,-

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання батьківства.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що вона та відповідач по справі ОСОБА_3 перебували у цивільному шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них з відповідачем народився син ОСОБА_4 . Однак оскільки при реєстрації народження дитини не було спільної заяви батьків, запис у Книзі реєстрації народжень було проведено за прізвищем матері, тобто її прізвищем, а ім`я та по батькові батька дитини було записано за її вказівкою.

Стверджує, що вона та відповідач спільно проживали та вели спільне господарство до народження дитини. Однак відповідач ОСОБА_3 залишив її, коли дізнався про її вагітність, перейшовши проживати по АДРЕСА_1 . У розмові він своє батьківство щодо сина ОСОБА_5 заперечує, подавати заяви про визнання себе батьком дитини не бажає.

Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив.

Стислий виклад позицій сторін:

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Просили суд ухвалити рішення, яким визнати батьківство відповідача ОСОБА_3 щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, рекомендованою кореспонденцією, та у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21.05.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання батьківства залишено без руху, та надати позивачу строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі.

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 10.06.2024, у зв`язку з усуненням позивачем недоліків позовної заяви, по даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13.09.2024 по даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Фактичні обставини, встановлені судом:

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , про що Ланчинською селищною радою Надвірнянського району Івано-Франківської області 05.12.2023 складено актовий запис № 36 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 3). В свідоцтві про народження дитини батьком дитини записаний ОСОБА_6 , а матір`ю дитини записана ОСОБА_1 .

Оскільки на час народження сина ОСОБА_4 позивач ОСОБА_1 не перебувала в зареєстрованому шлюбі, тому відомості про батька дитини записані на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, згідно якої при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою, що підтверджується Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст. 126, 133, 135 СК України від 05.06.2024 № 5 (а.с. 17).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що є односельчанином позивачки ОСОБА_1 , проживає по сусідству з нею. З відповідачем ОСОБА_3 знайомий, вони односельчани. Йому відомо, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 деякий час зустрічались. Він приходив у гості до батька позивача, де бачив позивача та відповідача разом. Це було літом 2023 року, точніше він не пригадує. Також йому відомо, що позивачка народила хлопчика ОСОБА_5 . На його думку батьком хлопчика є відповідач ОСОБА_3 , оскільки дитина схожа на нього зовнішністю. Про те, що відповідач є батьком дитини, він також зрозумів з того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зустрічались, проводили разом багато часу, після чого позивачка народила дитину.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона є кумою позивачки ОСОБА_1 , та хресною хлопчика ОСОБА_5 , якого народила позивачка. З відповідачем ОСОБА_3 вона особисто не знайома. Зазначає, що вона кілька разів, зокрема весною та літом 2023 року, приїздила в гості до ОСОБА_1 та проживала у неї деякий час, під час чого була свідком того, як вона зустрічалась з ОСОБА_3 . У них були нормальні стосунки, ОСОБА_9 приходив до неї додому, інколи навіть ночував у неї, вони проводили разом багато часу, він провідував її у лікарні. Під час проживання у ОСОБА_10 , вона сприймала ОСОБА_3 як чоловіка ОСОБА_11 . Їй відомо, що ОСОБА_3 є батьком хлопчика ОСОБА_5 , якого народила ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зустрічались, після чого позивачка народила дитину. Вона особисто бачила, як ОСОБА_3 писав повідомлення ОСОБА_1 про те, що дитина не його. Однак дитина схожа на нього зовнішністю.

Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом статті 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.

Згідно з ч. 1 ст. 126 СК України , походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

За змістом ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України, приймаються до судового розгляду, якщо: дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України).

Тлумачення норм СК України свідчить про те, що законодавець передбачив різні підстави для пред`явлення позовної вимоги про визнання батьківства відповідно до статті 128 СК України та статті 129 СК України.

Так, у статті 128 СК України регулюється випадок, за яким запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. У такому випадку особа, яка вважає себе батьком дитини, чи матір, опікун, піклувальник дитини, особа, яка утримує та виховує дитину, а також сама дитина, які досягли повноліття, можуть подати до суду позовну заяву про визнання свого батьківства. При цьому, з врахуванням змісту ч.1 ст.20 та ст. 128 СК України, позовна вимога про визнання батьківства згідно зі статтею 128 СК України виключена законодавцем із сфери дії позовної давності.

Як встановлено в судовому засіданні, на момент зачаття та народження сина ОСОБА_12 позивач ОСОБА_1 не перебувала у зареєстрованому шлюбі, небуло спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері.

Таким чином, у даному випадку підлягають застосуванню норми ст. 128 СК України, згідно якої з позовом про оспорення батьківства має право звернутись позивач ОСОБА_1 , як матір дитини.

У даному випадку підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

За результатами розгляду справи та дослідження доказів суд приходить до висновку, що позивачем не підтверджено належними та достатніми доказами факт батьківства відповідача щодо малолітньої дитини, яку народила позивача.

Зокрема на підтвердження зазначених у позовній заяві обставин, стороною позивача долучено дві фотокартки, на одній з яких зображено позивача та відповідача разом, на іншій позивача та відповідача разом з маленькою дівчинкою.

Однак вказані фотокартки суд не вважає належними доказами по справі, оскільки не підтверджують факт батьківства відповідача щодо малолітнього ОСОБА_4 . Крім того на спільній фотокартці позивача та відповідача зображено не ОСОБА_4 , а іншу дитину.

Показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 також не є належними доказами по справі, оскільки вказані свідки підтвердили лише те, що позивач та відповідач зустрічались та проводили разом час. Однак про батьківство відповідача щодо малолітнього ОСОБА_4 їм відомо лише зі слів позивачки та з власних переконань.

При вирішенні спору про визнання батьківства судом мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності, та не викликати сумніву щодо доведеності обставин, зазначених у позові.

Суд зазначає, що факт перебування сторін у стосунках, на що покликається позивач, не є однозначним доказом на підтвердження факту батьківства відповідача ОСОБА_3 щодо малолітнього ОСОБА_4 .

Також в судовому засіданні не підтверджено належними доказами факт кровної спорідненості між дитиною і особою, яку позивач вважає її батьком відповідачем по даній справі.

Таким доказом може бути висновок молекулярно-генетичної експертизи. Однак вказана експертиза по даній справі не проводилась та стороною позивача відповідного клопотання не заявлялось. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту батьківства відповідача щодо малолітнього ОСОБА_4 , стороною позивача не надано.

Суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову, у зв`язку з недоведеністю позовних вимог та ненаданням належних та достатніх доказів.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне:

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання батьківства відповідача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України сплачений нею судовий збір в сумі 1211,20 грн. згідно квитанції № ПН3086293 від 17.05.2024 (а.с. 2), необхідно покласти на позивача.

Висновки суду:

Суд, враховуючи встановлені обставини та досліджені докази, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку із чим у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання батьківства необхідно відмовити.

На підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою в задоволенні позовних вимог, витрати позивача по сплаті судового збору за подання до суду позовної заяви, покладаються на позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання батьківства відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 17.02.2025.

Суддя Міськевич О.Я.