Справа № 439/1505/24 Головуючий у 1 інстанції: Войтюк Т.Л.
Провадження № 22-ц/811/3271/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Пономаренко Вікторії Геннадіївни на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 20 вересня 2024 року в складі судді Войтюк Т.Л., повний текст якого складений 26 вересня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

встановив:

У липні 2024 року позивачка ОСОБА_2 , діючи через свого представника адвоката Микитюка С.М., звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про поділ майна спільно нажитого в шлюбі.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі, який рішенням Бродівського районного суду Львівської області розірваний 23 червня 2022 року. За час проживання у шлюбі ними за спільні кошти був придбаний автомобіль марки Renault модель Kangoo, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , ринкова вартість якого станом на 30 червня 2024 року становить 136257 грн.

Правовстановлюючі документи на даний автомобіль були оформлені на відповідача у справі і даний автомобіль був зареєстрований 28 серпня 2013 року, тобто в період, коли вони перебували у зареєстрованому шлюбі. Оскільки спірний автомоібль є неподільною річчю, і на даний час відповідач ним фактично користується, вважає за доцільне залишити вказаний автомоібль у власності відповідача, а їй присудити 1/2 частку ринокової вартості, тобто грошову компенсацію в сумі 68125 грн. 50 коп.

Оскаржуваним рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 20 вересня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна спільно нажитого в шлюбі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 68 125 (шістдесят вісім тисяч сто двадцять п`ять) грн 50 коп компенсації частки вартості автомобіля марки Renault Kangoo, рік випуску 2007, колір жовтий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_2 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1211 (одну тисячі двісті одинадцять) грн 20 коп судового збору.

У задоволенні стягнення понесених судових витрат на послуги експерта оцінювача відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , апеляційну скаргу в інетересах якого подала адвокат Пономаренко В.Г. Вважає, що таке ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначає, що відповідно до ч.2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішеня суд не може виходити за межі позовних вимог.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд вказав на те, що право спільної сумісної власності позивачки було порушено в момент укладення договору купівлі-продажу №4643/2022/3033192 від 11 січня 2022 року, оскільки не було її згоди на відчуження автомобіля, а тому вважав обгрунтованими її позовні вимоги. Звертає увагу на те, що позивачка таких вимог не ставила, відповідних обгрунтувань не наводила, що підтверджено текстом її позовної заяви.

На переконання відповідача, висновки суду виходять за межі не тільки позовних вимог, а й за межі предмета спору взагалі.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

Під час судового розгляду судом самостійно встановлено тотожність номера кузова (шасі) НОМЕР_2 автомобілів Renault Kangoo, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_3 та Renault Kangoo, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , перший з яких дійсно був придбаний та проданий під час перебування у шлюбі, та не є предметом спору, а другий був придбаний 13.10.2023, тобто вже після розірвання шлюбу та саме цей автомобіль позивачка визначила предметом спору у даній справі.

Наголошує, що позовні вимоги позивачкою не уточнювались, не змінювались.

Крім того, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що один і той самий автомобіль, але придбаний в різний час має різні режими власності - Renault Kangoo, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_3 мав правовий режим спільної сумісної власності подружжя у зв`язку з тим, що був придбаний у шлюбі, а Renault Kangoo, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 був придбаний після розірвання шлюбу між сторонами, що унеможливлює розповсюдження на нього положень ч.1 ст. 60 СК України.

Таким чином, на переконання відповідача, при винесенні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції в порушення вимог ч.2 ст. 264 ЦПК України вийшов не тільки за межі позовних вимог, а й за межі предмета спору взагалі, чим порушив норми процесуального права, що може бути самостійною підставою для його скасування.

Ввважає також помилковим висновок суду першої інстанції про те, що відповідач не подав доказів того, що отримані від продажу автомобіля кошти були витрачені в інтересах сім`ї, оскільки дослідження питання фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин та встановлення часу, з якого вони дійсно припинили сумісне проживання, не входить до предмета доказування в справі, що переглядається. Питання щодо відсутності згоди на укладання договору купівлі-продажу №4643/2022/3033192 від 11.01.2022 також не входило до предмета доказування у даній справі, оскільки наявність такого договору до підстав позову не включалась.

Отже, зазначений автомобіль не може бути об`єктом права спільної сумісної власності, оскільки придбаний майже через 4 місяці після розірвання шлюбу, що стверджується записом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 15.10.2022 на автомобіль Renault Kangoo, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .

Просить скасувати рішення Бродівського районного суду Львівської області від 20 вересня 2024 року та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву не перешкоджає перегляду судового рішення.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулася до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні подружжя, сумарний розмір якої не перевищує тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що набутий сторонами за час шлюбу автомобіль Renault модель Kangoo, 2007 року випуску, колір жовтий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_5 мав статус спільного сумісного майна подружжя, проте відповідач відчужив його іншій особі без згоди позивачки, тому дійшов висновку щодо наявності права позивачки на відповідну компенсацію вартості відчуженого майна. За відсутності згоди позивачки на відчуження спірного автомобіля, вона має право на відповідну компенсацію вартості майна, відчуженого без її згоди. З урахуванням положень ч.1 ст. 69 СК України, частки сторін у зазначеному майні є рівними.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 серпня 2002 року, який рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 23 червня 2022 року у справі №439/143/22 розірваний (а.с.7-9).

У період перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у шлюбі, сторони 28.08.2013 придбали транспортний засіб Renault модель Kangoo, 2007 року випуску, колір жовтий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_5 , титульним власником якого у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу вказаний відповідач, що стверджується відповіддю Територіального сервісного центру МВС № 4643 (ТСЦ МВС №4643) від 03 травня 2024 року за № 31/28-4643-543 (а.с.11).

На підставі договору купівлі-продажу № 4643/2022/3033192 від 11.01.2022 автомобіль Renault модель Kangoo, 2007 року випуску, колір жовтий, НОМЕР_6 , номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_7 , номерний знак НОМЕР_5 відчужений відповідачем ОСОБА_1 покупцю ОСОБА_3 . За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 130 000 грн. (а.с. 74 ).

В свою чергу, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 власником автомобіль Renault модель Kangoo, 2007 року випуску, колір жовтий, НОМЕР_6 , номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 , дата реєстрації автомобіля за відповідачем 15.10.2022 (а.с. 49-50).

На підтвердження ринкової вартості автомобіля, позивачка надала Звіт про незалежну оцінку автомобіля марки RenaultKangoo, проведену суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 від 30 червня 2024 року. Відповідно до Висновку про вартість автомобіля, який міститься у звіті, ринкова вартість автомобіля RenaultKangoo станом на 30 червня 2024 року при використанні порівняльного методичного підходу становить 136 257,00 грн без ПДВ (а.с. 12-30).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

За вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з ч.3 ст. 61 СК України у разі, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і один із подружжя не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18), та підтримується Верховним Судом в подальшому, зокрема в постанові від 4 жовтня 2023 року у справі № 509/2831/19 (провадження № 61-6321св23), що свідчить про сталість відповідної правової позиції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі №638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) вказано, що інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому, на переконання Великої Палати Верховного Суду, законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами доказів, правильно встановив, що транспортний засіб Renault модель Kangoo, 2007 року випуску, колір жовтий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_5 набутий сторонами у період шлюбу.

Проте, суд не врахував, що продаж вказаного автомобіля Renault модель Kangoo, 2007 року випуску, колір жовтий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_5 відбувся теж в період перебування сторін у шлюбі, а саме 11.01.2022.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини 1, 4 статті 65 СК України).

Доводи позовної заяви не містять доказів того, що відчуження вказаного траснпортного засобу вчинено відповідачем не в інтересах сім`ї чи без згоди другого подружжя.

Матеріали справи не містять та позивачкою не надано належних та допустимих доказів того, що грошові кошти, отримані за продаж 11.01.2022 автомобіля Renault, модель Kangoo, 2007 року випуску, колір жовтий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_5 (підчас шлюбу), були витрачені не на потреби сім`ї, оскільки шлюб розірвано лише через п`ять місяці - у червні 2022 року.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що під час вирішення питання розірвання шлюбі, у рішенні Бродівського районного суду Львівської області від 23 червня 2022 року суд зазначив, що спору про майно між сторонами немає.

Зміст позовних вимог зводиться до того, що позивачка просить стягнути 1/2 вартості автомобіля Renault модель Kangoo, 2007 року випуску, колір жовтий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , який придбаний ОСОБА_1 15.10.2022, тобто після розірвання шлюбу 23.06.2022, який не може вважатись спільним майном, набутим у період перебування у шлюбі.

Колегія суддів вважає слушними доводи скарги про те, що один і той самий автомобіль, але придбаний в різний час, має різні правові режими власності, зокрема Renault Kangoo, 2007 року випуску державний номер НОМЕР_3 мав правовий режим спільної сумісної власності подружжя у зв`язку з тим, що був придбаний у шлюбі, а Renault Kangoo, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 був придбаний після розірвання шлюбу між сторонами, що унеможливлює розповсюдження на нього положень ч.1 ст. 60 СК України.

З огляду на викладене, оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права при вирішення вказаної справи, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині мтягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 68 125 грн 50 коп компенсації частки вартості автомобіля марки Renault Kangoo, рік випуску 2007, колір жовтий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_2 необхідно скасувати, з одночасним ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні такої позовної вимоги.

При цьому, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання автомобіля спільною сумісною власністю та присудження автомобіля відповідачу, стягнення витрат за послуги експерта оцінювача в сумі 3000,00 грн. учасниками справи не оскаржувалося, відтак, апеляційним судом не перевіряється, відповідно у вказаній частині залишається апеляційним судом без змін.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив 1816 грн. 80 коп.

Зважаючи на задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір в розмірі 1816,80 грн. необхідно стягнути з ОСОБА_2 .

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пономаренко Вікторії Геннадіївни задовольнити.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 20 вересня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 68 125 (шістдесят вісім тисяч сто двадцять п`ять) гривень 50 копійок компенсації частки вартості автомобіля марки Renault Kangoo, рік випуску 2007, колір жовтий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_2 скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні такої вимоги відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 80 копійок судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 18 лютого 2025 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк