Справа № 527/2507/24
провадження 2/527/78/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м.Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Левицької Т.В.,

з участю секретаря судових засідань - Папенко Л.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Глобине цивільну справу № 527/2507/24 за позовом представника ОСОБА_4 ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , про визнання недійсним правочину, на підставі якого відчужено транспортний засіб та повернення відповідного майна боржнику,-

ВСТАНОВИВ:

10 вересня 2024 року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним правочину, на підставі якого відчужено транспортний засіб та повернення відповідного майна боржнику.

В обґрунтування позову, представник позивача зазначив, що ОСОБА_2 , будучи боржником за численними договорами позики, у погоджені строки взяті на себе майнові зобов`язання не виконав, а саме не повернув кредиторам позикові грошові кошти та з метою недопущення звернення стягнення на власне майно, відчужив не за ринковою ціною свій автомобіль марки BMW модель X5, 2008 року випуску, об`єм двигуна 4779 см3.

Так, між ОСОБА_4 як позикодавцем та ОСОБА_2 як позичальником було укладено договори позики: 1) 18.12.2021 Договір позики № 1, за умовами якого ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 811500,00 грн, що на дату їх передання становило еквівалент 30000,00 доларів США, строк повернення позики не пізніше 18.12.2023; 2) 31.01.2022 Договір позики № 11Ф, за умовами якого ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 288200,00 грн, що на дату їх передання становило еквівалент 10000,00 доларів США, строк повернення позики не пізніше 31.01.2024. Проте, в порушення умов договорів, ОСОБА_2 у встановлені договорами строки позики не повернув, чим порушив взяті на себе зобов`язання.

Окрім вказаних договорів, ОСОБА_2 має зобов`язання перед третіми особами за 30 договорами позики на загальну суму 324600,00 доларів США та 20000,00 Євро.

Після настання строку повернення коштів та навіть після подання перших позовів до суду, ОСОБА_2 основну частину належному йому майна відчужив на членів власної родини, знайомих та підконтрольних йому осіб, зокрема відчужив 10.01.2024 року автомобіль марки BMW модель X5, 2008 року випуску, об`єм двигуна 4779 см3 .

Оспорюваний у даній справі правочин має ознаки фраудаторного, не відповідає таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність, розумність та недопустимість зловживання правом, суперечить ч. 3 ст. 509 ЦК України та грубо порушує ч. 1 ст. 203 ЦК України, а тому повинен бути визнаний недійсним на підставі ч.1 ст. 215 ЦК України.

Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд визнати недійсним правочин, на підставі якого 10.01.2024 ОСОБА_2 відчужив транспортний засіб, а саме автомобіль марки BMW модель X5, 2008 року випуску, об`єм двигуна 4779 см3 , дата першої реєстрації 10.05.2008 року; повернути вищевказане майно, а саме автомобіль марки BMW модель X5, 2008 року випуску, об`єм двигуна 4779 см3 боржнику ОСОБА_2 ; вирішити питання про розподіл судових витрат.

30 вересня 2024 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Костенко О.О. подала до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що відповідач вважає позовні вимоги ОСОБА_4 безпідставними, необґрунтованими, не підкріпленими належними доказами, які ґрунтуються виключно на припущеннях позивача, без належного врахування всіх суттєвих обставин, що мають значення для вирішення спору, тому не підлягають до задоволення судом першої інстанції виходячи з такого. Відповідач, діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, відчужив незнайомій особі автомобіль марки BMW модель Х5, 2008 року випуску, об`єм двигуна 4 779 см.куб, так як мав повне право розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, і ніяким чином своїми діями чи бездіяльністю не порушував права та інтереси інших осіб. На час укладення оспорюваного правочину не було винесено рішення щодо стягнення заборгованості на користь позивача. Відомості про відповідача, як боржника, не були включені до Єдиного реєстру боржників. Правочин щодо відчуження автомобіля укладено до звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості за договорами позики і відкриття провадження по справі та, відповідно, до ухвалення рішення судом. Отже, до того, як між сторонами виник спір стосовно повернення коштів за договорами позики. Даний факт підтверджується ухвалами Глобинського районного суду Полтавської області. На момент вчинення правочину заборон та арешту на автомобіль в реєстрах не було, реєстрацію права власності на автомобіль проведено згідно вимог чинного законодавства, правочин укладено в належній формі та досягнуто згоди з усіх істотних умов та на його виконання передано майно покупцеві. При укладанні спірного правочину між відповідачем та позивачем не розглядалися справи, пов`язані із захистом, відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних прав в межах цивільного, господарського, адміністративного чи кримінального законодавства України. Оспорюваний правочин щодо рухомого майна спрямовувався на реальне настання правових наслідків, що обумовлені цим правочином та намірами сторін і реально виконаний, транспортний засіб було передано покупцеві, правочин був оплатним. У спірному правочині чітко визначено предмет договору, вказана його вартість. Позивач не надав суду доказів, які б свідчили про те, що станом на дату укладення оспорюваного правочину в січні 2024 року були наявні судові рішення про стягнення з відповідача на користь позивача коштів, так само як і доказів, які свідчили б про відкриття виконавчих проваджень, за якими здійснювалося їх примусове стягнення. Також позивач не довів належними та допустимими доказами відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки за ним. Лише наявність у боржника непогашених грошових зобов`язань не є безумовною підставою для обмеження розпорядження належним йому рухомим майном та не дає кредитору достатніх підстав оскаржувати будь які вчинені боржником правочини, отже правові підстави для визнання правочину недійсним та повернення майна боржнику відсутні.

18.11.2024 представник позивача подав до суду заяву про зміну предмету позову, в якій просив суд визнати недійсним Договір купівлі-продажу транспортного засобу № 5342/2024/4246246 від 10.01.2024, на підставі якого ОСОБА_2 відчужив ОСОБА_5 транспортний засіб марки BMW моделі X5, 2008 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 ; скасувати державну реєстрацію транспортного засобу марки BMW моделі X5, 2008 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 за ОСОБА_5 .

26.11.2024 відповідач ОСОБА_5 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ним було придбано у ОСОБА_2 автомобіль марки BMW модель Х5, 2008 року випуску, об`єм двигуна 4 779 см.куб, VIN-код НОМЕР_1 на підставі договору купівлі продажу транспортного засобу від 10.01.2024 року № 5342/2024/4246246.

Купуючи транспортний засіб у ОСОБА_2 йому не було відомо про боргові зобов`язання останнього перед третіми особами.

На момент укладення спірного правочину, у результаті перевірки за Єдиним державним реєстром транспортних засобів, Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, автоматизованою базою даних про розшукувані транспортні засоби, банку даних Генерального секретаріату Інтерполу, відомостей про обмеження відчуження з Державного реєстру обтяжень рухомого майна та відомостей про документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, Єдиним реєстром боржників не встановлено наявність відомостей про арешт, розшук, заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію транспортного засобу, або відомостей про особу, що містяться в Єдиному реєстрі боржників. Перед позивачем співідповідач не мав жодних зобов`язань, а посилання на те, що у відповідача наявні невиконані грошові зобов`язання як боржника перед третіми особами кредиторами, у тому числі позивачем, не є достатнім для висновку про очевидну недобросовісність та не є підставою для визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсними. Враховуючи викладене вище, вважає, що правові підстави для визнання правочину недійсним та повернення майна боржнику відсутні, а оспорюваний договір купівлі продажу транспортного засобу № 5342/2024/4246246 від 10.01.2024 року був спрямований на реальне настання правових наслідків, про що також свідчить державна реєстрація права власності на автомобіль за мною.

11 грудня 2024 року представник позивача подав до суду заяву про зміну предмету позову, в якій просив суд визнати недійсним Договір купівлі-продажу транспортного засобу № 5342/2024/4246246 від 10.01.2024, на підставі якого ОСОБА_2 відчужив ОСОБА_5 транспортний засіб марки BMW моделі X5, 2008 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 ; відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення ОСОБА_2 права власності на транспортний засіб марки BMW моделі X5, 2008 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 .

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав із наведених у позові підстав.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлені належним чином,

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Тобто, вказаними нормами матеріального та процесуального права визначено, що особа може звертатися саме за захистом свого цивільного права, а не за захистом права третіх осіб.

Представник позивача, в обґрунтування позову зокрема зазначив, що ОСОБА_2 має зобов`язання перед третіми особами за 30 договорами позики на загальну суму 324600,00 доларів США та 20000,00 Євро та здійснював відчуження належного йому майна різним особам.

Разом з тим, у справі яка розглядається судом, з позовом до суду звернувся саме ОСОБА_4 , предметом спору у даній справі є договір купівлі-продажу транспортного засобу марки BMW моделі X5 від 10.01.2024 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приймаючи до уваги те, що представник позивача обґрунтовує позовні вимоги правовідносинами, які склалися між третіми особами, які не є позивачами у даній справі, а також правочинами, які не є предметом позову, суд визнає подані ним докази (т.1 а.с.22-32, 40-77, 82-148, 150, 152-249) неналежними, оскільки вони не місять інформацію щодо предмета доказування.

Натомість суд надає оцінку доказам та правовідносинам, які склалися між ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 в межах заявлених позивачем позовних вимог, які стосуються відчуження транспортного засобу марки BMW моделі X5, 2008 року випуску, а також, які виникли на підставі Договору позики № 1 від 18.12.2021 та Договору позики № 11Ф від 31.01.2022.

Так, судом встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу транспортного засобу 5342/2024/4246246 від 10.01.2024, ОСОБА_2 (продавець) передав у власність ОСОБА_5 (покупцю) транспортний засіб марки BMW моделі X5, 2008 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 (т.2 а.с.41).

Представник позивача обгрунтовуючи визнання вказаного правочину недійсним зазначив, що він є фраудаторним, оскільки його укладено з метою ухилення від виконання зобов`язань за договорами позики та з метою недопущення звернення стягнення на майно.

Надаючи правову оцінку вказаним твердженням представника позивача, суд зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що погоджується з висновками, зробленими у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2019 року у справі № 646/3972/16-ц (провадження № 61-28761св18) та зазначає, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 Цивільного кодексу України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 Цивільного кодексу України.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Як зазначено в ч. 3 ст. 13 Цивільного кодексу України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до ст. 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Згідно ст. 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Верховним Судом у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 693/624/19 викладено правову позицію у подібних правовідносинах.

Договір купівлі-продажу транспортних засобів, відповідно до якого боржник (юридична особа) відчужує майно (транспортні засоби) на користь свого учасника після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості за ціною, нижчою за ринкову, є фраудаторним. Такий боржник діє очевидно недобросовісно та зловживає правами, оскільки вчинив оспорювані договори, які порушують майнові інтереси кредитора і спрямовані на недопущення звернення стягнення на майно боржника

До обставин, які дають змогу кваліфікувати оспорювані договори як фраудаторні, належать: 1) момент вчинення договорів (після відкриття провадження, відмови у забезпеченні позову і до першого судового засідання у справі про стягнення коштів); 2) контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори; 3) ціна в оспорюваних договорах; 4) боржник, який відчужує транспортний засіб на користь свого учасника після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами, оскільки вчинив оспорювані договори, які порушують майнові інтереси кредитора і спрямовані на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Саме ці обставини і є вирішальними при доведенні фраудаторності, а отже й недійсності відповідного договору, адже наявність вказаних обставин свідчить про те, що боржник діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника.

Між ОСОБА_4 як позикодавцем та ОСОБА_2 як позичальником 18.12.2021 укладено Договір позики № 1, за умовами якого ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 811500,00 грн, що на дату їх передання становило еквівалент 30000,00 доларів США, строк повернення позики не пізніше 18.12.2023 (т.1 а.с.19-21).

Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області по справі № 527/383/24 від 14 лютого 2024 відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про стягнення коштів за договором позики (т. 1 а.с. 151).

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області по справі № 527/383/24 від 09.10.2024, яке набрало законної сили 11.11.2024, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 , заборгованість за Договором позики № 1 від 18.12.2021 року в розмірі 935671,00 грн(т.2 а.с.85-87).

Між ОСОБА_4 як позикодавцем та ОСОБА_2 як позичальником 31.01.2022 укладено Договір позики № 11Ф, за умовами якого ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 288200,00 грн, що на дату їх передання становило еквівалент 10000,00 доларів США, строк повернення позики не пізніше 31.01.2024 (т.1 а.с.78-81).

Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області по справі № 527/380/24 від 14 лютого 2024 відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про стягнення коштів за договором позики (т. 1 а.с. 149).

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області по справі № 527/380/24 від 06.03.2024 позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 , заборгованість за Договором позики № 11Ф від 31.01.2022 року в розмірі 381000,00 грн.

З ухвал та рішень суду встановлено, що позивач звернувся з позовами до суду про стягнення заборгованості за Договором позики № 11Ф від 31.01.2022 року та про стягнення заборгованості за Договором позики № 1 від 18.12.2021 року 02 лютого 2024 року.

Тобто, судом встановлено, що на момент укладення Договору купівлі-продажу транспортного засобу від 10.01.2024, яким ОСОБА_2 було відчужено транспортний засіб марки BMW моделі X5, 2008 року випуску, у ОСОБА_2 хоча і існували правовідносини з приводу договорів позики, проте позивач з позовами до суду про стягнення заборгованості не звернувся, отже ОСОБА_2 на момент укладення оскаржуваного договору не мав статусу відповідача, з нього не було стягнуто заборгованість за рішенням суду та він не мав статусу боржника за судовими рішеннями. Заборгованість за договорами позики на момент укладення договору купівлі-продажу була не визначеною та спірною з огляду на обставини встановлені рішеннями судів.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_2 було відчужено транспортний засіб за оплатним договором та на користь ОСОБА_5 , який не є його родичем.

Тобто, встановлені судом обставини не дають суду підстави кваліфікувати оспорюваний Договір купівлі-продажу транспортного засобу від 10.01.2024 як фраудаторний з огляду на правову позицію викладену у подібних правовідносинах у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 693/624/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Як зазначено в ч.ч.1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1, 2 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 3 ст. 41 Конституції України, регламентовано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналізуючи зазначені норми матеріального права, суд зауважує, що непорушність права власності означає передусім невтручання будь-кого у здійснення власником своїх прав щодо володіння, користування та розпорядження майном, заборону будь-яких порушень прав власника щодо його майна всупереч інтересам власника та його волі. Право власності може бути обмежено лише у вийняткових випадках, на підставах та у порядку передбаченому законом. Так, законом, договором, рішенням суду можуть встановлюватися певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.

Так, судом встановлено, що на момент укладення Договору купівлі-продажу транспортного засобу від 10.01.2024, ОСОБА_2 був власником транспортного засобу марки BMW моделі X5, 2008 року випуску, будь яких обмежень, щодо реалізації відповідачем свого права власності, зокрема відчуження транспортного засобу на момент укладення договору не існувало, що дозволяло йому реалізували своє конституційне право без будь-яких обмежень.

Приймаючи до уваги викладене, а також те, що суд дійшов висновку про те, що встановлені судом обставини не дають суду підстави кваліфікувати оспорюваний договір як фраудаторний, відсутність підстав для недійсності правочину, відсутністю у власника будь яких обмежень, щодо реалізації ним свого права власності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не є обґрунтованими, а тому позов до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 21 листопада 2024 року (справа № 527/2507/24, провадження № 2-з/527/33/24), було накладено арешт на автомобіль марки BMW моделі X5, 2008 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 .

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81,141, 223, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_4 , поданого ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання недійсним правочину, на підставі якого відчужено транспортний засіб, та повернення відповідного майна боржника відмовити.

Арешт накладений на автомобіль марки BMW моделі X5, 2008 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 21 листопада 2024 року (справа № 527/2507/24, провадження № 2-з/527/33/24) скасувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Повне найменування сторін:

позивач: ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_2 );

відповідачі: ОСОБА_2 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 , рнокпп: НОМЕР_3 ), ОСОБА_5 (місце проживання: 38240, Полтавська область, Семенівський район, село Нова Петрівка, рнокпп НОМЕР_4 ).

Повний текст судового рішення було складено та оголошено 24.02.2025 о 08.50 год.

Суддя Т. В. Левицька