Справа № 445/2299/23 Головуючий у 1 інстанції: Журибіда Б.М.
Провадження № 22-ц/811/2455/24 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий - суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю: секретаря Ковальчука Ю.П.;

адвокатів Филипіва Т.І. і Буловчака В.І.

- представників позивачки ОСОБА_1 ;

відповідача ОСОБА_2

і його представника - адвоката Феденишин В.Я.;

Поліщук О.Г. - представника ТзДВ «СК «Гардіан»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , представника ОСОБА_1 , апеляційною скаргою ОСОБА_2 та апеляційною скаргою ОСОБА_4 , представника Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан», на рішення Буського районного суду Львівської області від 11 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (в подальшому - «Страхова компанія») про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, у якому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути на користь позивачки:

-зі Страхової компанії - 144 000 грн., з яких: 72 000 грн. - на відшкодування моральної (немайнової) шкоди та 72 000 грн. - на спорудження надгробного пам`ятника;

-з відповідача ОСОБА_2 - 1 428 000 грн. на відшкодування моральної (немайнової) шкоди та 420 368 грн. витрат на спорудження надгробного пам`ятника.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 18.07.2021 року приблизно о 01:30 год. на автодорозі «Північний об`їзд м. Львів» 3 км +400 м, поблизу с. Бірки Яворівського району Львівської області автомобіль марки «Honda Stream», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який рухався проїзною частиною автодороги поза межами пішохідного переходу, на неосвітленій ділянці дороги. Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди («ДТП») пішохід отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований в КНП ЛШМД, де і від отриманих тілесних ушкоджень помер. За фактом цієї ДТП Яворівським РВП ГУ НП України у Львівській області внесені відомості до ЄРДР за № 0000434 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України, яке постановою слідчого СВ Яворівського РВП ГУ НП України у Львівській області від 28 серпня 2023 року було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як водія транспортного засобу «Honda Stream», була застрахованою в ТДВ "СК "ГАРДІАН" згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР5153734, ліміт відповідальності за яким на одного потерпілого становить 260 000 грн.

Позивачка ОСОБА_1 є матір`ю загиблого, якій у зв`язку зі смертю сина спричинено значну моральну шкоду, важко переживає смерть єдиного сина, її страждання полягають у емоційній напрузі, дискомфорті, погіршенні стану психічного здоров`я через щоденні думки і спогади, негативні переживання та спогади, емоційні реакції при згадуванні про трагічну подію, почуття образи і обурення, пригнічення, порушення сну, пасивність, а тому і просить стягнути з відповідачів 1 500 000 грн. моральної шкоди та 492 368 грн. витрат на спорудження надгробного пам`ятника (том 1, а.с. 1-4).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ГАРДІАН" на користь ОСОБА_1 144 000 гривень, з яких: 72 000 гривень відшкодування моральної (немайнової) шкоди та 72 000 гривень - на спорудження надгробного пам`ятника.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 428 000 гривень відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, та 420 368 гривень 00 копійок - витрат на спорудження надгробного пам`ятника.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ГАРДІАН" в дохід держави судовий збір в розмірі 1 440 00 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмір 8 483 грн. 70 коп.

В решті позовних вимог відмовлено (том 1, а.с. 213-223).

Дане рішення оскаржили, як представник позивачки, так і відповідачі.

Представник позивачки просить оскаржуване рішення в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки моральної шкоди змінити та стягнути таку у розмірі 1 428 000 грн., тобто - у розмірі заявлених позовних вимог, оскільки вважає, що саме така сума є співмірною понесеним позивачкою психологічним стражданням (том 2, а.с. 40-45).

Відповідач ОСОБА_2 просить оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог до нього скасувати та в цій частині ухвалити нове, «яким суттєво зменшити розмір морального та матеріального відшкодування на користь Позивачки … від (нього)», покликаючись на невідповідність висновків суду в цій частині обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Звертає увагу на те, що потерпілий в ДТП на момент цієї ДТП перебував у середньому ступеню сп`яніння, а відтак вважає, що судом при визначенні розміру відшкодування не було враховано грубу необережність потерпілого, яка і стала причиною ДТП (том 2, а.с. 3-6).

Страхова компанія просить оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог до неї скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до Страхової компанії, покликаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, та на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Вважає, що стягуючи зі Страхової компанії на користь позивачки 72 000 грн. моральної шкоди суд не врахував грубу необережність загиблого в ДТП потерпілого, який на момент ДТП був у середній ступені сп`яніння.

Вважає, що витрати на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 483 493 грн., заявленому до стягнення позивачкою, не підтвердженні належними та допустимими доказами, а також не відповідають критерію розумності та співмірності витрат, оскільки «оригінали доказів на підтвердження витрат на спорудження пам`ятника надані до суду не були» (том 2, а.с. 16-22).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянтів та їхніх представників на підтримання доводів поданих ними апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 (частини 1-3) і 81);

- суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (пункти 3 і 4 частини 5 статті 12);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається її учасниками (а, відтак, доказуванню не підлягає: частина 1 статті 82 ЦПК України) те, що:

-18.07.2021 року приблизно о 01:30 год. на автодорозі поблизу с. Бірки Яворівського району Львівської області мала місце ДТП, в результаті якої автомобіль «Honda Stream», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 (сина позивачки), який рухався проїзною частиною автодороги поза межами пішохідного переходу на неосвітленій ділянці дороги, який 23.07.2021 року від отриманих тілесних ушкоджень помер;

-на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як водія транспортного засобу «Honda Stream», була застрахованою в ТДВ "СК "ГАРДІАН" згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР5153734, ліміт відповідальності за яким на одного потерпілого становить 260 000 грн. (том 1, а.с. 10);

-кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000434 за фактом вищезгаданої ДТП, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України, постановою слідчого СВ Яворівського РВП ГУ НП України у Львівській області від 28 серпня 2023 року було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. У згаданій постанові міститься посилання на те, що згідно з висновком судово-медичної експертизи від 27.08.2021 року відповідно до токсикологічного дослідження в крові потерпілого в ДТП ОСОБА_8 було виявлено етанол в концентрації 1,8 % та 2,84 % в сечі (том 1, 14-17).

Предметом позовних вимог за даним позовом є відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідачів вартості спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 492 368 грн. суд мотивував тим, що стороною позивачки надано суду оригінал договору купівлі-продажу № 223Л-22 від 15.11.2022 року, згідно з пунктом 3 якого вартість такого пам`ятника складає 492 368,00 гривень, а також товарні чеки ФОП ОСОБА_9 б/н від 15.11.2022 року на суму 360 000,00 грн (забезпечувальний платіж за пам`ятник) та від 12.07.2023 на суму 123 493, 00 грн (доплата за пам`ятник), сумніву у достовірності яких немає, та фотографії пам`ятника.

В той же час, згідно змісту роз`яснень, які містяться у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", у випадку смерті

потерпілого організація або громадянин, відповідальні за

заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання (в

тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла

ці витрати. При цьому витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються,

виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості

стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості.

Заперечуючи проти розміру позовних вимог в частині відшкодування вартості спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 492 368 грн. ТзДВ «СК «Гардіан» до свого Відзиву на позовну заяву долучило скрін-шоти з інтернет-джерел, згідно яких витрати на пам`ятник у Львівській області становлять 36 000 грн. - 40 000 грн. (том 1, а.с. 51-60).

В ході апеляційного розгляду справи, суд (керуючись вищезгаданими роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України та пунктами 3 і 4 частини 5 статті 12 ЦПК України) запропонував сторонам (в тому числі - і представникам позивачки) подати до суду належні докази щодо граничної вартості стандартних надгробних пам`ятників для Львівської області (чи Яворівського району Львівської області), та роз`яснив представникам сторін наслідки подання чи неподання до суду таких доказів.

За змістом поданих відповідачами до суду Клопотань про долучення доказів, а також самих доказів, максимальна сума, яка була передбаченою у 2022-2023 роках на поховання померлої особи , становила 80 000 грн.

Сторона позивачки жодних доказівщодо граничної вартості стандартних надгробних пам`ятників до суду не подала, пояснюючи це тим, що наполягає на відшкодуванні понесених позивачкою видатків на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 492 368 грн. у повному обсязі.

За вищенаведених обставин в їх сукупності колегія суддів приходить до висновку про те, що розмір видатків на спорудження надгробного пам`ятника, які підлягають відшкодуванню позивачці за рахунок відповідачів, слід зменшити з 492 368 грн. до 80 000 грн.

Як вже зазначалося вище, оскаржуваним рішенням в якості відшкодування понесених витрат на спорудження надгробного пам`ятника позивачці відшкодовано за рахунок ТзДВ "СК "ГАРДІАН" 72 000 гривень, а за рахунок відповідача ОСОБА_2 - 420 368 гривень 00 копійок.

Відтак, оскільки колегія суддів прийшла до висновку про те, що розмір видатків на спорудження надгробного пам`ятника, які підлягають відшкодуванню позивачці за рахунок відповідачів, слід зменшити з 492 368 грн. до 80 000 грн., то 72 000 грн. з цієї суми (як максимально можливі) підлягають до стягнення зі Страхової компанії (а, відтак, оскаржуване рішення в цій частині підлягає залишенню без змін), а решту 8 000 грн. з 80 000 грн. підлягає до стягнення з відповідача ОСОБА_2 (відповідно, рішення суду в цій частині підлягає відповідним змінам).

Практика ЄСПЛ з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При цьому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень.

З цього погляду можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання, спричинені посяганням на належні їй особисті немайнові блага, слід розцінювати як один з виявів верховенства права. Водночас усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

У переважній більшості випадків ЄСПЛ: а) наголошує на розумно очікуваних, передбачуваних або звичайних за подібних обставин негативних наслідках, що мали б виникнути у немайновій сфері потерпілої особи; б) виходить з розумного врахування суті порушеного права, особливостей вчинення конкретного правопорушення та характерного для останнього негативного впливу на стан потерпілого; в) при визначенні розміру моральної шкоди керується власною практикою в аналогічних справах.

Особливо примітним і, безперечно, слушним, зважаючи на важливість закріплення однакового розуміння принципів дії механізму захисту особистих немайнових прав потерпілих осіб, є прагнення ЄСПЛ додержуватися послідовної лінії у визначенні розмірів компенсацій, що присуджуються у зв`язку з вчиненням однотипних порушень.

Вищенаведена правова позиція знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 372/4412/15-ц, а тому (у відповідності до частини 4 статті 263 ЦПК України) підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

В ході апеляційного розгляду справи стороні позивача (також керуючись пунктами 3 і 4 частини 5 статті 12 ЦПК України) було запропоновано позовну вимогу про стягнення з відповідачів моральної шкоди у розмірі 1 500 000 грн. «проілюструвати» відповідною судовою практикою Верховного Суду: за обставин, які аналогічні (чи подібні) до обставин даної справи.

Однак, жодної судової практики в аналогічних (подібних) справах стороною позивачки до суду подано не було.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини (зокрема) фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а ч.2 ст. 1168 ЦК України - що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

У відповідності до роз`яснень, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п.3) і розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин (зокрема, стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану - п.9).

В ДТП загинув син позивачки, а відтак колегія суддів вважає безспірним той факт, що позивачка за наслідками цього ДТП зазнала, як моральних, так і інших негативних явищ, і ці фактори мають незворотній характер.

Однак, за змістом положень, встановлених частиною 2 статті 1193 ЦК України, у випадку, коли груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування зменшується.

Як вже зазначалося вище, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за фактом смерті в ДТП сина позивачки, постановою слідчого СВ Яворівського РВП ГУ НП України у Львівській області від 28 серпня 2023 року було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, а відтак встановлено відсутність вини водія (відповідача) ОСОБА_2 у цій ДТП.

В той же час, у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" міститься роз`яснення про те, що шкода, заподіяна особі підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від вини.

Як також вбачається зі змісту згаданої вже постанови слідчого СВ Яворівського РВП ГУ НП України у Львівській області від 28 серпня 2023 року,ДТП мала місце в результаті грубої необережності потерпілого ОСОБА_8 , який вночі в стані середнього ступеня алкогольного сп`яніння рухався проїзною частиною неосвітленої ділянки автодороги поза межами пішохідного переходу.

Як стверджується матеріалами справи, відповідач ОСОБА_2 має на утриманні 2 (двох) малолітніх дітей, а також батьків пенсійного віку (том 1, а.с. 189-190, 197-205).

За вищенаведених обставин в їх сукупності колегія суддів приходить до висновку про те, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, який підлягає до стягнення з відповідачів на користь позивачки, підлягає зменшенню з 500 000 грн. до 150 000 грн., що (на думку колегії суддів) буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості, а також судовій практиці Верховного Суду за аналогічних обставин.

Оскаржуваним рішенням в якості відшкодування моральної шкоди позивачці відшкодовано за рахунок ТзДВ "СК "ГАРДІАН" 72 000 гривень, а за рахунок відповідача ОСОБА_2 - 428 000 гривень.

Відтак, оскільки колегія суддів прийшла до висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню позивачці у розмірі 150 000 грн., то 72 000 грн. з цієї суми (як максимально можливі) підлягає до стягнення зі Страхової компанії (а, відтак, оскаржуване рішення в цій частині також підлягає залишенню без змін), а решту 78 000 грн. з 150 000 грн. підлягає до стягнення з відповідача ОСОБА_2 (відповідно, рішення суду в цій частині також підлягає відповідним змінам).

З урахуванням вищенаведеного в сукупності, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги представників позивачки та Страхової компанії до задоволення не підлягають, а апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 підлягає до задоволення частково: шляхом внесення відповідних змін в резолютивну частину оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1 та 3, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , представника Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан», залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 частково задовольнити.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 11 липня 2024 року змінити, виклавши третій і п`ятий абзаци його резолютивної частини у наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , жительки с. Стовпин Золочівського району Львівської області - 78 000 (сімдесят вісім тисяч) гривень 00 коп. відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, та 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок - витрат на спорудження надгробного пам`ятника.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_1 в дохід держави судовий збір в розмір 1 073 гривень 60 коп.».

В решті рішення Буського районного суду Львівської області від 11 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 20 лютого 2025 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.