Справа № 456/1888/24 Головуючий у 1 інстанції: Сливка С. І.
Провадження № 22-ц/811/3515/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника представника ОСОБА_1 Чорненького Ярослава Богдановича на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 14 жовтня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 02 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансових послуг №238, за умовами якого відповідачу надано кредит в сумі 5200 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами, нараховані відповідно до умов договору. Стверджує, що відповідач здійснив усі дії, спрямовані на укладення вищезазначеного договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредитних коштів на сайті позикодавця, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої позикодавцем перераховано кредитні кошти. Зазначає, що законодавство передбачає використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором у вигляді алфавітно-цифрової послідовності. Вказує, що сторони узгодили між собою всі істотні умови кредитного договору, зокрема, розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк і умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача на укладення кредитного договору на умовах, визначених в цьому договорі. Вважає, що позикодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти на умовах, визначених договором про надання фінансових послуг № 238 від 02 березня 2021 року. Звертає увагу, що на підставі договору факторингу № 1-12 від 01 грудня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» відступило право вимоги до боржника за договором про надання фінансових послуг № 008 від 21 березня 2021 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», яке в подальшому відступило право вимоги за вищезазначеним договором Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на підставі договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року. Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором про надання фінансових послуг № 238 від 02 березня 2021 року, у нього виникла заборгованість в розмірі 52407.00 грн., з яких 5199.40 грн. заборгованість за тілом кредиту, а 47207.60 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 238 від 02 березня 2021 року в розмірі 52407.00 грн.

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 14 жовтня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором №238 від 02.03.2021 в розмірі 52407грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» витрати на сплату судового збору в розмірі 3028 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 5000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитними коштами припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Умовами договору про надання фінансових послуг №238 від 02 березня 2021 року передбачено, що строк кредитування становить 16 днів, а відтак за період з 02 березня 2021 року до 18 березня 2021 року кредитодавець мав право нарахувати відсотки в розмірі 1664.00 грн., виходячи з базової процентної ставки в розмірі 2% від суми заборгованості в день. Оскільки на виконання умов договору про надання фінансових послуг №238 від 02 березня 2021 року ОСОБА_1 сплатив 5749.72 грн., у нього наявна заборгованість в розмірі 1113.28 грн. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази пролонгації договору про надання фінансових послуг №238 від 02 березня 2021 року. Умови договору щодо автопролонгації строку кредиту без згоди позичальника у випадку наявності у нього на дату закінчення строку кредиту заборгованості не можуть застосовуватися, оскільки нечіткі та двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 14 жовтня 2024 року ухвалено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд апеляційної скарги представника представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 14 жовтня 2024 року призначено на 16 год. 00 хв. 03 лютого 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 11 лютого 2025 року, то незважаючи на те, що судове засідання призначене на 03 лютого 2025 року, датою ухвалення постанови є саме 11 лютого 2025 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр», суд першої інстанції виходив з того, що сторонами в належний спосіб та формі укладено кредитний договір № 238 від 02 березня 2021 року, в якому погоджено усі істотні умови кредитного договору, внаслідок невиконання яких у відповідача виникла заборгованість в розмірі 75285.37 грн., однак оскільки позивач звернувся з вимогами лише про стягнення 52407.00 грн., то такий розмір заборгованості підлягає стягненню на користь позивача, оскільки відповідач не надав доказів сплати цієї заборгованості та не спростував розрахунок заборгованості, наданий позивачем.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладення в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст.10561 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

З матеріалів справи вбачається, що 02 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансових послуг № 238 «Стандартний», за умовами якого товариство зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої метина суму, яка зазначається та погоджується сторонами в анкеті-заяві, та складає 5200 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно з умовами цього договору, його додатків та правил.

Пунктом 1.2 договору про надання фінансових послуг № 238 від 02 березня 2021 року кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та невід`ємною його частиною.

Орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів (п. 1.3 договору про надання фінансових послуг № 238 від 02 березня 2021 року).

Відповідно до п. 1.4 договору про надання фінансових послуг № 238 від 02 березня 2021 року проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі - «процентна ставка»), протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.6); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в); д) тип процентної ставки - фіксована.

Пунктом 1.9 договору про надання фінансових послуг № 238 від 02 березня 2021 року передбачено, що граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 рік.

У заяві-анкеті (для отримання кредиту), яка є додатком №1 до договору про надання фінансових послуг № 238 від 02 березня 2021 року, підписаній позичальником, сторони погодили, що позичальник просить надати йому кредит на особисті потреби в розмірі 5200 грн. орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту, кредит отримано строком на 365 днів з правом дострокового погашення та зобов`язується повернути кредит у розмірі 5200,00 грн. та сплатити проценти у розмірі 1664,00 грн.

Відтак, з огляду на свободу договору, яка передбачена статтею 6, 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили орієнтовний строк повернення кредиту у 16 днів, а також граничний строк кредитування в 1 рік.

При цьому в заяві-анкеті (для отримання кредиту), підписаній позичальником, передбачено сплату процентів за користування кредитним коштами в розмірі та порядку, що відповідають умовам п. 1.4 договору про надання фінансових послуг № 238 від 02 березня 2021 року.

Крім того у вищезазначеній заяві-анкеті (для отримання кредиту), підписаній позичальником, зазначена електронна адреса позичальника, на яку направлено договір, а також картковий рахунок № НОМЕР_1 .

Згідно з довідкою від 23 лютого 2024 року, виданою ТзОВ «Фінансова компанія «Вей фор пей», на підставі договору № 238 від 02 березня 2021 року здійснено переказ коштів в розмірі 5200 грн. на банківську картку НОМЕР_1 .

01 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування»та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 1-12, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування»зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, зазначених в реєстрі боржників, який є невід`ємною частиною договору, в тому числі і до боржника ОСОБА_1 за договором про надання фінансових послуг № 238 від 02 березня 2021 року в розмірі 34316.00 грн.

В подальшому Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором про надання фінансових послуг № 238 від 02 березня 2021 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на підставі договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 10-03/2023 від 10 березня 2023 року.

З долучених до матеріалів справи розрахунків заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання фінансових послуг № 238 від 02 березня 2021 року вбачається, що така станом на 01 грудня 2021 року становить 38995.12 грн., з яких 5199.40 грн. заборгованість за тілом кредиту та 33795.72 грн. заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, а станом на 10 березня 2023 року така становить 75285.37 грн., з яких 5199.40 грн. заборгованість за тілом кредиту, а 70085.97 грн. заборгованість за відсотками.

Однак, в наданому позивачем розрахунку заборгованості станом на 10 березня 2023 року міститься лише визначена позивачем сума заборгованості, при цьому відсутній детальний розрахунок такої за весь період кредитування щодо всіх її складових, в тому числі і порядок нарахування відсотків, зокрема, процентна ставка за якою вони нараховувалися, а також відомості щодо внесення позичальником коштів на погашення заборгованості за кредитним договором.

Доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 751/861/17 (провадження № 61-28582ск18).

Станом на 01 грудня 2021 року позивач надав детальний розрахунок заборгованості ОСОБА_1 із зазначенням щоденної суми заборгованості, враховуючи, що такий період нарахування відсотків за користування кредитними коштами погоджено сторонами в договорі про надання фінансових послуг № 238 від 02 березня 2021 року, процентної ставки, за якою здійснювалося нарахування відсотків, що відповідає умовам, визначеним в п.1.4 договору, відомостей щодо здійснення позичальником оплат на погашення заборгованості, а відтак такий розрахунок підтверджує заборгованість відповідача в розмірі 38995.12 грн.

Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, відповідач в апеляційній скарзі зазначив свій розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що загальний розмір заборгованості за договором про надання фінансових послуг № 238 від 02 березня 2021 року становить 1113.28 грн. (5199 грн. заборгованість за тілом кредиту + 1664 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами за період з 02 березня 2021 року до 18 березня 2021 року 5749.72 грн. кошти, внесені на погашення заборгованості = 1113.28 грн.).

Однак, наданий відповідачем розрахунок заборгованості не береться до уваги колегією суддів, оскільки розмір заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами розраховано лише протягом 16 днів базового періоду, помилково вважаючи, що строк кредитного договору становить 16 днів, що суперечить пункту 1.9 договору про надання фінансових послуг № 238 від 02 березня 2021 року, яким передбачено, що граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) становить 1 рік.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що за умовами договору про надання споживчого кредиту № 238 від 02 березня 2021 року ОСОБА_1 отримав кредитні кошти та користувався ними, однак взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти разом з процентами вчасно не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість, що свідчить про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» суму заборгованості в розмірі 38995.12 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5199.40 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 33795.72 грн.

Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» та стягнення на його користь заборгованості в розмірі 38995.12 грн. то на підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які підлягають стягненню, слід змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 2253.13 грн. судового збору за подання позову, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1162.30 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» підлягає стягненню 2253.13 грн. судового збору за подання позову, а з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1162.30 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, то враховуючи вимоги ч. 10 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» слід стягнути 1090.83 грн. судового збору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 14 жовтня 2024 року в частині визначення розміру заборгованості та в частині стягнення судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 38995.12 грн. заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 238 від 02 березня 2021 року.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 1090.83 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 11.02.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк