Справа № 206/6572/24
Провадження № 2/206/485/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська Кушнірчук Р.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кошляк Наталія Едуардівна про визнання заповіту недійсним, застосування наслідків недійсності правочину шляхом визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

16 грудня 2024 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла вказана позовна заява.

Ухвалою суду від 17 грудня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху. Для виправлення зазначених в ухвалі недоліків встановлено позивачу строк, який не може перевищувати 3 (трьох) днів з дня вручення копії вказаної ухвали.

Вказана ухвала 18 грудня 2024 року доставлена представнику позивача ОСОБА_3 на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1

Проте, станом на теперішній час позивачем та його представником не усунуто недоліки позовної заяви, визначені ухвалою суду від 17 грудня 2024 року.

Верховний Суд у своїй ухвалі по справі №560/5541/20 (провадження №К/9901/30825/21) від 17 листопада 2022 року звернув увагу на те, що якщо учасник надав суду телефон та електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи з допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення. Самого лише заперечення учасника про неотримання повідомлення недостатньо, щоб спростувати цю презумпцію. Суд, який добросовісно інформує учасника справи з наміром забезпечити здійснення правосуддя, не повинен нести «ризик незнання» учасника, який надав суду свої номери та адреси, але не користується чи не стежить за ними. Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Зважаючи на вищевикладене, байдужа поведінка учасника справи, що виявляється, зокрема у не отриманні повідомлень суду, не повинна схвалюватися судовою практикою. Навпаки, судова практика повинна стимулювати учасників справи використовувати прогресивні форми роботи. Витративши значні ресурси, Україна створила інформаційне поле, де зацікавлена особа легко знайде інформацію про судову справу. Функціонує Єдиний державний реєстр судових рішень. На сайті судової влади доступні персоналізовані відомості про автоматичний розподіл справ та розклад засідань. Працює підсистема "Електронний кабінет" ЄСІТС. Все безкоштовно і доступно. Однак поки що не обов`язкове.

Вищезазначене свідчить про те, що позивач ОСОБА_1 не є заінтересованою у якнайшвидшому розгляді її позовної заяви.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Також практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність повернення позовної заяви позивачу у зв`язку із не усуненням нею її недоліків, визначених в ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст. ст. 185, 260 ЦПК України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кошляк Наталія Едуардівна про визнання заповіту недійсним, застосування наслідків недійсності правочину шляхом визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності в порядку спадкування - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що за змістом ч. 7 ст. 185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Р.О. Кушнірчук