Справа № 931/317/24 Головуючий у 1 інстанції: Масляна С. В.
Провадження № 22-ц/802/122/25 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

секретар с/з Русинчук М. М.,

з участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідачки - ОСОБА_3 ,

представника відповідачки - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Орган опіки та піклування Локачинської селищної ради Волинської області, про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Локачинського районного суду Волинської області від 21 листопада 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся в суд із зазначеним позовом, який обґрунтував тим, що він з 21 січня 2014 року перебував з відповідачкою ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Локачинського районного суду Волинської області від 15 березня 2017 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_6 .

У січні 2020 року відповідачка, залишивши їх спільного сина на нього, поїхала за кордон. Їх син уже протягом 4 років фактично перебуває на його утриманні, проживає разом з ним, лише він займається його вихованням, піклується про його духовний та фізичний розвиток.

Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 27 травня 2021 року ухвалено визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Після ухвалення зазначеного рішення син продовжив проживати з ним, саме він займається його вихованням та утриманням. За відповідачкою наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 18 100,50 грн. Крім того відповідачка взагалі не займається вихованням сина, не цікавиться ним, не телефонує, не цікавиться навчанням, самоусунулась від виконання своїх обов`язків. Позивач також зазначив, що додатковим свідченням ухилення відповідачки від виконання обов`язків є інформація з навчального закладу про те, що мати дитини контакту із школою, де вчиться дитина, не підтримує, із вчителями не спілкується. ОСОБА_1 звертався до Локачинської селищної ради з проханням про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, однак йому рекомендували звернутись до суду.

Покликаючись на зазначені обставини, позивач просив суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав стосовно малолітнього сина - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та здійснити розподіл судових витрат.

Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 21 листопада 2024 року у цій справі у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням, позивач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, позов про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу заперечили, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Орган опіки та піклування Локачинської селищної ради Волинської області подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідачки ОСОБА_3 , представника відповідачки ОСОБА_4 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції з врахуванням обставин справи та інтересів дитини дійшов висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідачки ОСОБА_3 батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За матеріалами справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_3 з 21 січня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 15 березня 2017 року (а. с. 12, 13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін по справі народився син - ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 14 квітня 2014 року (а. с. 8).

Відповідач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований та проживає разом зі своїм сином ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 (проживає без реєстрації) за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 12 березня 2024 року № 335, яка видана Локачинською селищною радою Волинської області. Також за зазначеною адресою зареєстровані батьки позивача - ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. с. 9).

У довідці, яка видана Привітненським ліцеєм Локачинської селищної ради Володимирського району Волинської області 15 березня 2024 року № 20, зазначено, що учень 4 класу ОСОБА_6 регулярно відвідує заняття у школі, дитина завжди охайна, доглянута. Батько дитини спілкується з педагогами сина, цікавиться його шкільним життям. Мати дитини контакту із школою, де вчиться дитина, не підтримує, із вчителями не спілкується (а. с. 10).

21 березня 2024 року комісією Локачинської селищної ради з метою обстеження умов проживання дитини в сім`ї батька було складено акт обстеження умов проживання, в якому вказано, що умови проживання сім`ї хороші, дитина ОСОБА_6 має власну кімнату, базові потреби дитини забезпечує батько, матір участі у вихованні дитини не приймає. Зі слів дитини матір до нього не телефонує, не цікавиться навчанням (а. с. 11).

Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 27 травня 2021 року у справі № 931/909/20 ухвалено визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 з його батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 19-27).

Згідно з довідкою Іваничівського відділу ДВС у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 05 квітня 2024 року № 8985 станом на 05 квітня 2024 року наявна заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_10 на утримання неповнолітнього сина у розмірі 18 100,50 грн (а. с. 15).

10 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Локачинської селищної ради із заявою, в якій просив надати висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_6 (а. с. 16), на що Локачинська селищна рада повідомила ОСОБА_1 про те, що органом опіки та піклування буде надано висновок про доцільність/недоцільність позбавлення матері ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_6 , враховуючи при цьому найкращі інтереси дитини (а. с. 17, 18).

Відповідачка ОСОБА_3 працює у ТзОВ «Траш» на посаді продавця продовольчих товарів, торговий відділ, магазин № НОМЕР_2 АДРЕСА_2 з 21 жовтня 2023 року по теперішній час. За місцем роботи характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою та довідкою, виданими ТзОВ «Траш» від 09 травня 2024 року (а. с. 96, 97).

23 травня 2024 року Службою (управління) у справах дітей Житомирської міської ради обстежено умови проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 і складено відповідний акт, в якому зазначено, що приватний одноповерховий будинок складається із трьох окремих кімнат. Умови проживання задовільні, наявні усі побутові зручності, запас продуктів, речі першої необхідності. За результатами проведеної із заявницею бесіди з`ясовано, що умови проживання задовільні, матір дитини ОСОБА_3 стверджує, що готова забрати дитину на власне утримання та виховання, заперечує щодо позбавлення її батьківських прав (а. с. 98).

На запит адвоката Пчелінової М. В. Сектор поліцейської діяльності № 1 (село Локачі) повідомив, що в період 2017-2021 років в СПД № 1 (сел. Локачі) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області зареєстровані звернення громадянки ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_6 , жительки АДРЕСА_4 щодо конфліктів з чоловіком ОСОБА_1 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_12 (а. с. 99).

15 травня 2024 року за згодою ОСОБА_3 було проведено скринінговий наркологічний огляд. На обліку вона не перебуває. Психічні та поведінкові розлади, пов`язані зі зловживанням алкогольними напоями, наркотичними засобами, психотропними речовинами на момент огляду відсутні. У довідці № 1001 від 15 травня 2024 року зазначено, що ОСОБА_3 на психіатричному обліку в КНП «Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради не перебуває, по допомогу до лікаря-психіатра не зверталася (а. с. 100).

Рішенням виконавчого комітету Локачинської селищної ради Волинської області від 28 серпня 2024 року № 91 затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 (а. с. 82, 83).

Відповідно до статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (стаття 51 Конституції України).

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до Законів України.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Згідно із частинами 7, 8 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Як передбачено статтею 9 Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно із частиною 1 статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 54, 57, 58).

Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина 2 статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із частинами 2, 4 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (стаття 165 СК України).

Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Пленум Верховного Суду України у пунктах 15, 16, 17 своєї постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Судом першої інстанції відповідно до частин 2, 3 статті 171 СК України в судовому засіданні з участю психолога ОСОБА_13 була заслухана думка дитини - ОСОБА_14 з приводу обставин цієї справи. ОСОБА_6 зазначив, що йому 10 років і що він навчається у школі в с. Привітне, Володимирського району у п`ятому класі. Зараз він проживає з татом, бабусею і дідусем у с. Привітне. Свою маму він бачив десь чотири роки тому. Пам`ятає, що раніше проживав з мамою і татом в с. Старий Загорів, відвідував садочок, мама з татом водили його по черзі. Дитина вважає, що мама не піклується про нього і він про неї вже все забув. Мама до нього не телефонує, хоча десь два чи три роки назад телефонувала декілька разів. Про нього піклується тато і бабуся. З мамою бачитися частіше не хотів би, бо ображений на неї, оскільки вона йому не телефонує і не приїжджає, до школи відвідати його також не приходила. Ствердив, що бачився з мамою, коли з татом ходив на засідання комісії, трохи спілкувався, однак не пам`ятає про що. Відмовився взяти подарунок, який мама йому привезла, бо він йому не потрібний. Тато не перешкоджає йому бачитися з мамою і спілкуватися з нею. У нього є телефон, який купив йому тато, коли він йшов до школи, він ним користується з того часу.

Суд першої інстанції не погодився з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.

За положеннями частини 6 статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення, або у відмові у позові щодо позбавлення одного із батьків батьківських прав.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що висновок органу опіки і піклування не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідачки такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, не зазначено, яка робота проведена органом опіки та піклування з відповідачкою та позивачем у цій справі щодо врегулювання конфлікту між сторонами. Окрім того матеріали справи не містять доказів, що відповідачка була попереджена органом опіки та піклування щодо невиконання своїх батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_12 .

Звертаючись в суд з позовом про позбавлення відповідачку батьківських прав, позивач зазначав, що самостійно займається вихованням та утриманням сина, відповідачка не займається вихованням сина, не цікавиться ним, не телефонує, самоусунулась від виконання своїх обов`язків.

Проте будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідачка самоусунулась від виконання своїх батьківських обов?язків, не цікавиться своїм сином, не телефонує йому, сторона позивача суду не надала.

Крім того, як було встановлено судом, відповідачка не притягувалася до кримінальної чи адміністративної відповідальності у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини. Судом також не встановлено, що відповідачка зловживає алкоголем чи наркотичними речовинами.

Натомість ОСОБА_3 заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно сина, вона бажає спілкуватися із ним, що свідчить про те, що вона не втратила інтересу до дитини і має намір на відновлення відносин із сином.

Період, протягом якого мати не підтримувала контакту з сином триває достатньо довго, особливо для дитини його віку, однак цей фактор сам по собі не може виключати можливість відновлення зв`язків між сином та матір`ю.

Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання матері до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини.

Окрім того, судом першої інстанції правильно звернуто увагу ОСОБА_3 на необхідність її спілкування із сином, піклування матері про сина, його виховання, здоров`я, навчання.

Судом попереджено ОСОБА_3 про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання сина - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та покладено на Орган опіки та піклування виконавчого комітету Локачинської селищної ради Волинської області контроль за виконанням ОСОБА_3 своїх батьківських обов`язків.

З врахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення відповідачки ОСОБА_15 батьківських прав відносно їх сина ОСОБА_12 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на правильність судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Локачинського районного суду Волинської області від 21 листопада 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді