Справа № 296/8966/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"12" лютого 2025 р. м.Житомир
Корольовський районний суд м. Житомира у складі:
Судді - Драча Ю.І.
За участю секретаря - Дальянської В.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики
У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, у позивача виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 01.10.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
02.12.2024 позивачем ОСОБА_1 подано заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги просить задовольнити. Не заперечує щодо заочного розгляду справи.
Ухвалою суду від 02.12.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.
Відповідач повідомлялась про час та місце розгляду справи шляхом направлення кореспонденції за зареєстрованим місцем свого проживання, однак в судові засідання призначені на 21.11.2024, 02.12.2024, 20.01.2025, 12.02.2025 не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. Копія позовної заяви з доданими до неї матеріалами, ухвала про відкриття провадження та повістки повернулись на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 20.03.2024 між ОСОБА_1 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір позики (а.с. 4).
20.05.2024 між ОСОБА_1 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено Додаткову угоду до договору позики від 20.03.2024 (а.с. 5).
Згідно п. 6 Додаткової угоду до договору позики від 20.03.2024 сторони досягли згоди п.6 Договору змінити та викласти в наступній редакції: позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві суму позики у повному обсязі в строк не пізніше 20.07.2024 на вказаний у даному Договорі поточний рахунок позикодавця. Повернення суми позики здійснюється у грошовій безготівковій формі в національній валюті України. Дострокове виконання Позичальником передбаченого даним пунктом обов`язку та/або його виконання частинами - допускаються.
Пунктом 8 Договору позики від 20.03.2024 передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язань по здійсненню платежів на користь позикодавця згідно з договором позичальник сплачує на користь позикодавця штрафну неустойку у розмірі 1% від суми боргу за кожен день прострочення. За кожні 10 календарних днів прострочення Позичальник додатково сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 25% від суми боргу. Сторони погоджують, що передбачені даним пунктом санкції вважаються іншим видом забезпечення виконання зобов`язання у розумінні ч. 2 ст. 546 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).
Суд встановив, що позивачем на рахунок відповідача була перерахована сума коштів визначена договором позики від 20.03.2024.
Також встановлено, що узгодженими термінами виконання зобов`язань позичальника щодо повернення позики за Додатковою угодою від 20.05.2024 до договору позики від 20.03.2024 є 20 липня 2024 року, тому враховуючи положення укладеного договору позики щодо термінів повернення позики, строк виконання зобов`язання відповідача є таким що настав.
Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.
За приписом статті 610 та статті 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина третя статті 1049 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Наявні в матеріалах справи укладений сторонами договір позики є дійсними і не оспорювався в судовому порядку (протилежного судом не встановлено).
Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем взятих на себе боргових зобов`язань за вказаними вище договорами позики.
Враховуючи викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу за укладеним договором позики у загальному розмірі 120000,00 грн. підлягають задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до статей 627-629 та 638 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно п. 8 Договору позики від 20.03.2024 сторони домовились, що у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язань по здійсненню платежів на користь позикодавця згідно з договором позичальник сплачує на користь позикодавця штрафну неустойку у розмірі 1% від суми боргу за кожен день прострочення. За кожні 10 календарних днів прострочення Позичальник додатково сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 25% від суми боргу. Сторони погоджують, що передбачені даним пунктом санкції вважаються іншим видом забезпечення виконання зобов`язання у розумінні ч. 2 ст. 546 ЦК України.
Суд вказує, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Ознайомившись із розрахунком неустойки, який наданий позивачем, суд вважає його математично вірним та таким, що відповідає умовам укладеного договору позики. Відповідач не надала до суду свого розрахунку неустойки, який би спростовував вірність розрахунку позивача.
За правилами статей 12 та 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З огляду на те, що в матеріалах справи містяться копія договору позики, яка підписана відповідачем, тобто погоджено умови отримання позики та відповідальність за порушення зобов`язань, а також підтвердження отримання відповідачем грошових коштів за договорами позики, та відсутністю доказів повернення отриманих коштів, обґрунтованістю нарахованої неустойки, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України.
Згідно з частиною другою статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Понесені позивачем судові витрати документально підтверджено копією квитанції № 1905-7788-4281-1334 від 11.09.2024 на суму 302,80 грн. та № 6210-0396-2465-7869 від 25.09.2024 на суму 3501,20 грн.
Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у розмірі 3804,00 грн.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) суму боргу за договором позики від 20.03.2024 в загальному розмірі 380400 (триста вісімдесят тисяч чотириста) грн. 00коп., а саме:
- суму позики в розмірі 120000 (сто двадцять тисяч) грн. 00 коп.,
- суму неустойки в розмірі 25% в розмірі 180000 (сто вісімдесят тисяч) грн. 00 коп.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 3804 (три тисячі вісімсот чотири) грн. 00 коп.
Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Головуючий суддя Ю. І. Драч