СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-з/759/40/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Твердохліб Ю.О.,

за участю секретаря судових засідань Вінцковської О.І.,

позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) ОСОБА_1

відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним) ОСОБА_2

представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) ОСОБА_3

представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним) ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні заяву ОСОБА_2 про заміну заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 07.12.2023 року у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини та надання дозволу на реєстрацію місця проживання, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини та надання дозволу на реєстрацію місця проживання,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини та надання дозволу на реєстрацію місця проживання.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва суду від 06.07.2023 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

23.08.2023 року до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини та надання дозволу на реєстрацію місця проживання.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 31.08.2023 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 для спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини та надання дозволу на реєстрацію місця проживання.

14.02.2025 року відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним) ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про заміну заходів забезпечення позову, у якій просить замінити заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою про забезпечення позову від 07.12.2023 року у справі №759/11905/23 на такі: зобов`язати ОСОБА_2 надавати ОСОБА_1 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітньою донькою - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної другої та четвертої суботи місяця з 11:00 год. до 13:00 год., за місцем проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 , у присутності батька.

В обґрунтування заяви ОСОБА_2 вказує, що за період із дня постановлення вказаної ухвали до сьогодні підтверджено, що вжитий захід забезпечення позову є неефективним, шкодить найкращим інтересам дитини, не сприяє відновленню довірчих відносин та емоційного контакту між матір`ю і дитиною, та в майбутньому не забезпечить фактичне виконання рішення суду, що зумовлює необхідність його заміни.

Наразі ОСОБА_2 разом з дочкою проживають за постійним місцем проживання в АДРЕСА_1 .Матеріали виконавчого провадження, зокрема ті, які розміщені в автоматизованій системі виконавчого провадження, не містять постанови державного виконавця про визначення місця побачення стягувача з дитиною.

Враховуючи відповідь Святошинського управління поліції Головного управління національної поліції у м. Києві №2809/125/54/04-2024 від 21.03.2024 року, рішення Святошинського районного суду м. Києва у справі № 759/11905/23 (пр. № 6/759/491/24) від 08.08.2024 р. та у справі № 759/11905/23 (пр. № 4-с/759/104/24) від 09.09.2024 р., де не було встановлено в діях ОСОБА_2 умисності невиконання рішення суду від 07.12.2023 р. у справі №759/11905/23 (пр. №2- з/759/194/23), а дане рішення не можливо виконати через незалежні від ОСОБА_2 причини, то дане забезпечення позову підлягає заміні з метою забезпечення найкращих інтересів дитини. Очевидно, що дане забезпечення позову не вирішило ті проблеми, задля вирішення яких і було прийняте. Навпаки, примусовість у його виконанні налаштовує дитину ОСОБА_5 проти матері (про що психологи застерігали у своїх висновках психологів та судових експертів), оскільки інтереси дитини не забезпечуються, бажання дитини ніким із посадових осіб, відповідальних за виконання даного рішення, не заслухані та не враховані. А отже, в даному конкретному випадку дане забезпечення позову не відповідає інтересам дитини, а тільки захисту інтересів матері.Отже, примусові побачення дитини з матір`ю не можуть сприяти забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю, оскільки для дитини це не обов`язок, а право. Більш того, постійний тиск з боку державних службовців не сприяє забезпеченню розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Водночас, у період дії обраного судом забезпечення позову, йому вдалося організувати зустрічі дитини з матір`ю за місцем проживання дитини, за адресою АДРЕСА_1 , де ОСОБА_5 почувалася у відносній безпеці і хоча з матір`ю на контакт не йшла, але спілкування все ж таки відбувалося. 23 та 24.11.2024 року виконання судового рішення за спільною домовленістю відбувалось за місцем проживання батька та дитини, а отже наведене свідчить про доцільність заміни визначеного ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.12.2022 року №759/11905/23 місця проведення зустрічей матері та дитини з місця проживання матері на місце проживання дитини. Крім того, зустрічі протягом настільки тривалого часу з 11:00 год. до 18:00 год. також не забезпечують найкращих інтересів дитини, оскільки як показали зустрічі 23 та 24 листопада 2024 року, ОСОБА_5 дуже стомлювалася від такого спілкування з матір`ю, тому що остання категорично не чула бажання доньки і провадила тільки свою лінію поведінки, намагаючись примусити до швидкого примирення, ігноруючи те, що говорила донька і дані зустрічі закінчувались протягом 30-35 хвилин. Тому, в інтересах дитини, щоб зустрічі з матір`ю в примусовому порядку не були довшими за 2 години, а тому вважає, що графік з 11:00 год. до 13:00 год. буде відповідати меті обраного заходу забезпечення позову, задовольняти всі сторони в спілкуванні та не перенавантажувати дитину, забезпечуватиме баланс інтересів сторін.

Протокол розподілу справи між суддями у неавтоматичному режимі від 14.02.2025 року визначено суддю Твердохліб Ю.О.

ОСОБА_1 у підготовчому засіданні просила відмовити у задоволенні заяви, вказала, що мотивів зміни місця побачень дитини не вбачає, оскільки батько не діє в інтересах дитини. Вона приїзжала до будинку за адресою АДРЕСА_1 декілька разів, однак на місці батька з дитиною не було та охоронець повідомив, що батько з дитиною не проживають за вказаною адресою.

У підготовчому засіданні ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 підтримали клопотання та просили його задовольнити з підстав, вказаних в ньому. Зазначають, що в матеріалах справи є довідка про фактичне місце проживання з 2020 року за адресою АДРЕСА_1 та в матеріалах справи є акт обстеження умов проживання за 2024 рік.

Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації та Подільської районної в м. Києві державної адміністрації в підготовче засідання своїх представників не направили, повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі.

Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали заяви, суд приходить до висновку про наступне.

Предметом спору у даній справі є визначення місця проживання та надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 .

Судом встановлено, що ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 07.12.2023 року зобов`язано ОСОБА_2 надавати ОСОБА_1 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітньою донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної суботи та неділі місяця з 11.00 год до 18.00 год, за місцем проживання матері за адресою: АДРЕСА_2 , у присутності батька.

За твердженням ОСОБА_2 в умовах воєнного стану мати ОСОБА_5 може вільно без його згоди вивезти малолітню доньку за кордон та така зміна місця проживання дитини вкрай ускладнить та навіть унеможливить в подальшому виконання судового рішення у справі про визначення місця проживання дитини; постійний тиск з боку державних службовців не сприяє забезпеченню розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі; зустрічі дитини з матір`ю за місцем проживання дитини, за адресою АДРЕСА_1 , сприятимуть тому, що ОСОБА_5 буде почуватись у відносній безпеці; зустрічі протягом настільки тривалого часу з 11:00 год. до 18:00 год. не забезпечують найкращих інтересів дитини, оскільки ОСОБА_5 дуже стомлювалася від такого спілкування з матір`ю, тому, в інтересах дитини, щоб зустрічі з матір`ю в примусовому порядку не були довшими за 2 години.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Відповідно до частини десятої статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до ст. 156 ЦПК України за клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим.

Згідно із частиною першою статті 161 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України), якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

При вирішенні питання про необхідність застосування забезпечення позову, судом враховано, що між сторонами наразі дійсно існує спір щодо визначення місця проживання дитини і саме під час вирішення даного спору підлягають доведенню твердження позивача про неправомірну зміну місця проживання дитини, що не може бути вирішено під час розгляду заяви про вжиття заходів забезпечення.

Також судом встановлено, що зустрічі матері з дитиною два рази на тиждень будуть сприяти відновленню довірчих відносин та емоційного контакту між ними, відповідатимуть інтересам як матері так і дитини, та зможуть усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визначення місця проживання дитини. Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей з матір`ю.При цьому, спільне проведення часу матері та дитини в присутності батька є співмірним заходом забезпечення позову, не порушуватиме прав відповідача та не призведе до негативних наслідків для останнього, з огляду на наявність спору про визначення місця проживання дитини.

Суд вважає, твердження ОСОБА_2 про ускладнення в організації виконання ухвали суду про забезпечення позову в частині частоти спілкування матері з дитиною, а саме визначення днів зустрічей, є необґрунтованими та в цій частині такими, що заміні не підлягають.

Щодо зміни місця спілкування, побачення та спільного проведення часу за місцем проживання дитини суд зазначає наступне.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною третьою статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Вказані норми міжнародного права кореспондуються із положеннями статті 141 СК України, відповідно до якої мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, та із положеннями частини третьої статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", в якій вказано, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою "MAMCHUR v. UKRAINE", № 10383/09, § 100).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою "HANT v. UKRAINЕ", №31111/04, § 54).

Також ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини. Так, у рішенні "Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії" від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.

У постанові від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20) Верховний Суд виклав такий висновок щодо застосування заходів забезпечення позову у справі про визначення місця проживання малолітніх дітей: "колегія суддів звертає увагу на те, що у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю. А тому з метою запобігання втрати емоційного контакту матері з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про визначення місця проживання малолітньої дитини, Верховний Суд вважає за необхідне застосування заходу забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову".

«Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з матір`ю» (постанови Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 344/16653/16-ц (провадження № 61-1153св17), від 18 листопада 2020 року у справі № 127/31828/19 (провадження № 61-10859св20), від 17 травня 2021 року у справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21).

Аналогічного правового висновку дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 15.09.2021 у справі № 752/6099/20.

Аналізуючи вищевикладене, враховуючи найкращі інтереси дитини, збереження її зв`язків із сім`єю, тривалість судового розгляду, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення клопотання ОСОБА_2 та заміну вжитих судом заходів забезпечення позову, а саме щодо безперешкодного проведення спілкування, побачення та спільного проведення часу дитини з матір`ю кожної суботи та неділі місяця з 11.00 год до 16.00 год за місцем проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 у присутності батька.

Керуючись статтями 149-156 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_2 про заміну заходів забезпечення позову задовольнити частково.

Замінити заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 07.12.2023 року, а саме вжити заходи забезпечення позову:

Зобов`язати ОСОБА_2 надавати ОСОБА_1 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітньою дочкою - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної суботи та неділі місяця з 11.00 год до 16.00 год, за місцем проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 , у присутності батька.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасники справи:

Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним): ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним): ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Повний текст ухвали складено 21.02.2025.

Суддя Ю.О. Твердохліб