ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1138/24 Номер провадження 22-ц/814/441/25Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

Суддів: Одринської Т.В., Пікуля В.П.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Хворост Дарії Михайлівни на рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 серпня 2024 року, ухваленого у складі головуючого судді Яковенко Н.Л., повний текст судового рішення виготовлено 19.08.2024, у справі за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У лютому 2024 року Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 28.05.2010 укладено кредитний договір № 3890 та видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 3277 грн. який збільшено до 37159,78 грн.

Внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань станом на 31.12.2023 року утворилася заборгованість на загальну суму 58013,44 грн., з яких: 37 159,78 грн. заборгованість за кредитом; 20853,66 грн. заборгованість за процентами

Вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати АТ «Перший Український Міжнародний Банк» просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь.

Позов мотивовано тим, що відповідачем порушено договірні зобов`язання в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 19 серпня 2024 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (; вул. Андріївська, буд.4, м. Київ, 04070 заборгованість у сумі 58013,44 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» витрати зі сплати судового збору у сумі 2422,40 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що фактично отримані ОСОБА_1 кошти по кредиту в добровільному порядку АТ «Перший Український Міжнародний Банк» не повернуті, а тому суд прийшов до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а також заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Хворост Д.М. оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог АТ «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити в повному обсязі. Стягнути з АТ «ПУМБ» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 10 906,88 грн. з яких 2906,88 грн. витрати на оплату судового збору та 8 000 грн. витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

В обґрунтування скарги зазначає, що судом першої інстанції не надано копію Умов, Тарифів АТ «ПУМБ» на обслуговування фізичних осіб, Правила користування платіжними картками Банку та Правила страхування, які підписані ОСОБА_1 , а також з документу «Виписка/ особовий рахунок з 28.05.2020 по 01.01.2024», не убачається, що заборгованість перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором №3890 станом на 01.01.2024 року (включно) складає 58013,44 грн у тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 37 159,78 грн.

Вказує, що доданий банком до позову документ «виписка з рахунку» не є належним доказом на підтвердження підстав позову щодо наявності кредитної заборгованості, оскільки він не відповідає вимогам 4.8 та 5.5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 та п. 61 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, так як не містить інформації зокрема про: дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; суми вхідного залишку за рахунком; суми операції (відповідно за дебетом або кредитом); суми оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суми вихідного залишку. Фактично ж під випискою з рахунку, банк надав до суду розрахунок заборгованості, який не є первинним бухгалтерським документом, а є відображенням односторонніх обчислень позивача і не є підставою для встановлення певних фактів та обставин, що мають значення для справи.

При цьому документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, її розмір, дати та суми платежів і списань за кредитним договором, є документи первинної бухгалтерської документації, оформлені з додержанням ст.. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», у той час як надана позивачем виписка не є документами первинної бухгалтерської документації.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 13 статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на ціну позову та зазначені норми закону, дана справа має розглядатися у письмовому провадженні без повідомлення її учасників.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 28 травня 2010 року АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 3890.

На підставі укладення договору ОСОБА_1 видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 3277 грн., який пізніше було збільшено до 37159,78 грн.

15.04.2015 між сторонами укладена угода, згідно з якою змінено умови карткового рахунку.

Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання в зв`язку з чим станом на 31.12.2023 має заборгованість перед банком у сумі 58013,44 грн., з яких 37159,78 грн. заборгованість за кредитом; 20853,66 грн. заборгованість за комісією.

Задовольняючи позовні вимоги АТ «ПУМБ» щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 58013,44 грн. суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання по поверненню отриманих кредитних коштів ОСОБА_1 не виконувала, фактично користуючись ними у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Відповідно до частини 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 215ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу.

Частинами 1, 3 ст.203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

При цьому, відповідачем не надано суду жодного належного доказу, який би підтверджував та доводив обставини ненадання позивачем інформації про умови кредитування та на підтвердження того, що оспорений договір є несправедливим.

Встановлено, що відповідач особисто 15 квітня 2015 року підписала пропозицію про зміну Договору карткового рахунку та договору страхування (Оферта).

Згідно зазначеної Пропозиції, основними умовами договору карткового рахунку (базові умови) є: номер договору карткового рахунку (оферти) - 3890 (п.2.1), валюта рахунку - гривні (п.2.2), ліміт овердрафту - 8277 грн (п.2.3), строк користування овердрафтом, місяців - 60 (п.2.4), процентна ставка за користування овердрафтом: 0,001 % річних при здійсненні розрахункових операцій в торгівельносервісній мережі за рахунок коштів овердрафту (в межах ліміту) в Грейс період; 46 % річних при здійсненні розрахункових операцій в торгівельно-сервісній мережі за рахунок коштів овердрафту (в межах ліміту) не в межах Грейс періоду, при здійсненні інших дебетових операцій по рахунку за рахунок коштів овердрафту (в межах ліміту) та за користування несанкціонованим овердрафтом (п. 2.6.).

Також у даній Пропозиції зазначено, що - Щодо внесення змін у вказаній в ній Договір карткового рахунку та Договір страхування є чинною для її прийняття (акцепту) Банком протягом 30 днів з дати її підписання клієнтом

- Дана Пропозиція буде вважатись прийнятою (акцептованою) Бакном в дату її підписання Банком та скріплена його печаткою;

- Після її прийняття є невід`ємною складовою частиною Умов, Тарифів Першого Українського на обслуговування фізичних осіб (далі - Тарифи), Правил користування платіжними картками Банку та Правил страхування, положення яких разом складають повний текст договорів зазначених в цій Пропозиції.

Факт користування відповідачем грошовими коштами у сумі 58013,44 грн. підтверджується наданими у якості доказів матеріалами, а саме довідкою про збільшення кредитного ліміту по договору № 3890 від 28.05.2010 та розрахунком заборгованості

Підписавши пропозицію про зміну Договору карткового рахунку та договору страхування від 15 квітня 2015 року, відповідач висловила свою згоду з фактом отримання кредиту та порядком і умовами його погашення, заява містить усі суттєві умови, які притаманні зобов`язанню.

Відповідно до виписки про рух коштів з 28.05.2010 по 01.01.2024 ОСОБА_1 погашала заборгованість за кредитом.

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами та частково їх погашала.

Тому апеляційний суд приходить до висновку, що відповідачкою не спростовано належними та допустимими доказами факту користування нею кредитними коштами.

У свою чергу зміст поданих Банком доказів дає підстави стверджувати про існування між сторонами кредитного договору, користування відповідачкою наданими банком кредитними коштами, а також наявність заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Щодо судових витрат

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Хворост Дарії Михайлівни залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 06 лютого 2025 року.

Головуючий суддя О.О. Панченко

Судді Т.В. Одринська

В.П. Пікуль