Справа № 683/3350/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Бондарчук Л.А.

секретаря Поважнюк Т.В.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Старокостянтинів цивільну справу №683/3350/24, 2/683/144/2025 за позовом ОСОБА_1 , яка діє як законнний представник в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на спадкове майно,

установив:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 , яка діє як законнний представник в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і просять визнати частку померлого у праві спільної сумісної власності та визнати права власності на спадкове майно за ними в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування заявленого позову посилаються на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер їх батько ОСОБА_6 . Після смерті батька відкрилась спадщина на належне йому майно: частку в житловій квартирі АДРЕСА_1 . Квартира придбана за час шлюбу батьків позивачів ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , який був розірваний рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 05 листопада 2018 року.

В судове засідання законий представник позивачки ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує, просить задоволити. В судове засідання представник позивача адвокат Мініх І.М. подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує, просить задоволити.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, до суду не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не подавали.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 лютого 2006 року у Сахновецькій сільській раді Старокостянтинівського району Хмельницької області зареєстрували шлюб ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , актовий запис № 4. За час шлюбу у них народилось двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

09 грудня 2011 року ОСОБА_1 за згоди свого чоловіка ОСОБА_6 придбала однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири, посвідченого, приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Вакарєвою О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 4812.

Шлюб між подружжям було розірвано рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 05 листопада 2018 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 віл 03 липня 2023 року, виданого Старокостянтинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

08 листопада 2023 року держаним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заворотною Т.В. була заведена спадкова справа за № 488/2023. З спадкової справи вбачається, що батьки спадкодавця відмовились від своїх часток на користь внука ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Хмельницький помер ОСОБА_6 , який є батьком ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які у встановленому законом порядку прийняли спадщину, подавши нотаріусу відповідні заяви.

18 жовтня 2024 року державним нотаріусом Заворотною Т.В. було відмовлено ОСОБА_1 , яка діяла як законний представник малолітньої доньки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житлову квартиру АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки у правовстановлюючому документі, що посвідчує право власності на дане майно не вказано в яких частках було набуте майно. Тобто не можливо визначити частку яка спадкується.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України, регламентує, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно із ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва на спадщину на нерухоме майно.

Стаття 1298 ЦК України передбачає, що Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Згідно із ч. 8 ст. 67 Закону України "Про нотаріат" Свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, що підлягає реєстрації (крім земельної ділянки), може бути видане уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування спадкоємцям першої та другої черги за законом (як у випадку спадкування ними за законом, так і у випадку спадкування ними за заповітом) і за правом представлення на підставі правовстановлюючих документів та довідки зазначеного органу місцевого самоврядування з викладенням характеристики будівлі, на яку видається свідоцтво.

Відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця

на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно із п. 4.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво.

Отже Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 61 Сімейного кодексу України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Розірвання шлюбу не припиняє статусу майна спільної сумісної власності подружжя

Згідно до роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 5 від 07.02.2014 "Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав (пункт 17), розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року N 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду").

Ураховуючи викладене вище, беручи до уваги, що один із співвласників квартири помер, враховуючи презумпцію рівності часток подружжя, суд вважає, що частка кожного співвласника у спільній сумісній власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 є рівною і становить по 1/2 частки.

Однак Верховний Суд в своїх постановах неодноразово зазначав, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно саме за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України (постанови від 27 травня 2020 року у справі N 361/7518/16-ц (провадження N 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі N 464/1663/18 (провадження N 61-9410св19), від 16 червня 2021 року у справі N 570/997/19 (провадження N 61-16257св20) та ін., що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Таким чином аналізуючи викладене вище, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині визначення рівними розмір часток у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка перебувала у власності ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , тобто по 1/2 частці у кожного.

Щодо вимоги визнання права власності на спадкове майно, суд дійшов до такого.

Згідно із ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до приписів статей 316, 328 ЦК України: правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Суд установив, що позивачі та батьки є спадкоємцями першої черги за законом після смерті свого батька та сина ОСОБА_6 . Батьки померлого відмовились від прийняття спадщини на користь свого онука ОСОБА_3 .

Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги.

Статтею 392 Цивільного кодексу України регламентовано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання, у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ратифікованою законом від 17.07.97 № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

На підставі вищевикладеного та враховуючи всі досліджені судом докази з огляду на їх належність, допустимість і достатність, зважаючи на те, що у інший спосіб позивачі позбавленні права оформити свої спадкові права як спадкоємці першої черги на спадщину після смерті батька ОСОБА_6 , до складу якої входить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 , суд вважає, що позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України , суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , яка діє як законнний представник в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на спадкове майно- задовольнити.

Визначити, що розмір часток у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 у її співвласників: ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є рівними, тобто по частці у кожного.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 3/4 частки житлової квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 1/4 частки житлової квартири АДРЕСА_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної

скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , яка діє як законний представник в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , ОСОБА_2 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Позивач: ОСОБА_3 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя