Номер провадження 2-з/754/19/25
Справа № 754/2453/25
У Х В А Л А

Іменем України

14 лютого 2025 року Суддя Деснянського районного суду міста Києва Зотько Т.А., розглянувши заяву представника Громадської організації «Міжнародне Антикорупційне Бюро» - адвоката Новіка Віктора Михайловича про забезпечення позову до його пред`явлення,

В С Т А Н О В И В:

13.02.2025 ГО «Міжнародне Антикорупційне Бюро» у особі адвоката - Новіка В.М. звернулось до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію прав на майно та їх обтяжень» у тому числі нотаріусам, вчиняти проведення будь-яких реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на майно відносно квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та накладення арешту на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Заява обгрунтвана тим, що ОСОБА_1 була членом та працювала в громадській організації «Міжнародне Антикорупційне Бюро» у відокремленому підрозділ Бюро - Інформагентство «Міжнародне Антикорупційне Бюро» на посаді журналіста, що підтверджується копією посвідчення. Відповідно до програми діяльності Бюро, розділу VII «Взаємовідносини та допомога членам Бюро», за забезпечення укладання між членами Бюро та третіми особами (в т.ч. адвокатами, юристами, іншими особами тощо) договорів про надання правової допомоги, послуг з охорони приміщень, послуг з безпеки та/або забезпечення оформлення від членів Бюро на третіх осіб довіреностей на представлення інтересів членів Бюро в судах, на підприємствах, установах, організаціях та перед фізичними особами, у разі грубого порушення ним умов, передбачених даною програмою діяльності Бюро, компенсацію в максимальному розмірі 50 000,00 дол. США. Компенсація стягується в українських гривнях по курсу НБУ на день стягнення такої компенсації. Бюро надається право самостійно визначити розмір компенсації на підставі Акту фіксації порушень, який підписується директором Бюро та є підставою для стягнення компенсації. Таким чином, у зв`язку з несплатою ОСОБА_1 коштів за надані їй юридичні та охоронні послуги, керуючись п. 13 доповнення до Програми діяльності Бюро, та у зв`язку із завданими Бюро репутаційними втратами та наявністю моральної шкоди, у позивача виникло право на стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані їй послуги та стягнення моральної шкоди в загальному розмірі 1 300 000 грн. У разі несплати боргових зобов`язань в добровільному порядку. Бюро має право стягувати прострочену заборгованість в будь-який передбачений діючим законодавством спосіб з покладанням всіх витрат, пов`язаних з виконанням таких боргових зобов`язань, на боржника. ОСОБА_1 , на виконання вказаної програми діяльності, при підтримці Бюро, членами Бюро надавався ряд юридичних та інших послуг, а саме: охоронні послуги, надання консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід, підготовка проектів листів, заяв, скарг, вимог, клопотань та інших документів, підготовка та правовий аналіз договорів, супроводження виконання договорів, представництво інтересів в судах, інші види правових послуг. Так, завдяки допомозі Бюро, у власність ОСОБА_1 була повернута квартира на підставі рішення апеляційної інстанції за адресою: АДРЕСА_1 , яка до цього незаконним шляхом вибула з власності ОСОБА_1 та її матері, у вказаній квартирі ОСОБА_1 до цих пір проживає. Через несплату заборгованості за послуги Бюро, юристи Бюро в касаційній інстанції інтереси ОСОБА_1 не представляли. За надану правову допомогу ОСОБА_1 до цих пір не розрахувалась. Бюро стало відомо про ряд протиправних дій, які, на нашу думку, вчиняла ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 (який є обвинуваченим по справі № 757/19161/13-к, яка знаходиться на розгляді Печерського райсуду м. Києва щодо вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України) та інших невідомих осіб. На початку 2019 за вчинки несумісні з діяльністю Бюро, ОСОБА_1 була виключена з членів Бюро та звільнена з посади журналіста. У зв`язку з тим, що позивач має намір звернутися до Деснянського районного суду м.Києва з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, а тому у зв`язку із ти, що ОСОБА_1 з метою уникнення сплати позивачу боргу вчиняються дії, направлені на звільнення квартир з-під арешту у судовій справі № 754/8311/24 з метою подальшого їх відчуження. Так, у вказаній судовій справі ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до АТ «Приват Банк», АТ «Сенс Банк» (треті особи: Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), приватний виконавець Хоменко Вадим Валерійович) про зняття арешту зі спадкового майна. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11.11.2024 в задоволенні позову було відмовлено, на вказане рішення ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження, апеляційна скарга призначена до розгляду Київським апеляційним судом на 20.02.2025. А відтак, на підставі викладеного, заявник звернувся до суду з даною заявою.

Суд, дослідивши заяву про забезпечення позову, всебічно з`ясувавши обставини, на які заявник посилається як на підставу вимог своєї заяви, вважає необхідним відмовити у задоволенні заяви, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно з ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Відтак, суду необхідно з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Із матеріалів поданої заяви судом встановлено, що заявник має на меті звернутись до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення з неї грошових коштів у розмірі 1 300 000 грн.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається з матеріалів заяви, представник заявника посилається на те, що оскільки спірна квартира після звільнення її з-під арешту та оформлення спадщини буде реалізована ОСОБА_1 , то є підстави для постановлення судом ухвали про забезпечення позову, оскільки, в противному випадку, позивач у разі винесення рішення суду на його користь фактично не зможе виконати таке рішення через відсутність коштів у ОСОБА_1 , тому що вона наразі ніде не працює.

Разом з тим, матеріали поданої заяви не містять жодних доказів, що ОСОБА_1 мала договірні відносини із заявником, у матеріалах справи міститься лише фотокопія посвідчення журналіста на ім`я ОСОБА_3 , яке було дійсне до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, з роздрукованого тексту рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11.11.2024 року, вбачається, що позовні вимоги про зняття арешту зі спадкового майна було залишено без задоволення.

За таких обставин, з врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову, так як вважає доводи такої недостатніми та не доведеними належними засобами, а тому в задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-153, 352-355 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника Громадської організації «Міжнародне Антикорупційне Бюро» - адвоката Новіка Віктора Михайловича про забезпечення позову до його пред`явлення - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 14.02.2025.

Суддя: Т.А.Зотько