07.02.2025
Справа № 331/741/25
Провадження № 2/331/1211/2025
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

07 лютого 2025 року місто Запоріжжя

Суддя Жовтневого районного суду міста Запоріжжя Яцун О.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду міста Запоріжжя через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АІ № 1814397 від 03.02.2025 року, до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 22 серпня 2021 року у місті Спулбер, повіт Вранча, Республіка Румунія.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї матеріали, суддя вважає, що подана позовна заява підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Вказану позовну заяву подано до суду без дотримання вимог пункту 5) частини 3 статті 175 та частини 5 статті 177 ЦПК України, якими встановлено, що позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Частиною 5 статті 177 ЦПК України визначено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ч. 6 ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Згідно роз`яснень, які містяться у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. При цьому, у позовній заяві повинні міститися не лише позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Так, обґрунтовуючи підстави звернення із даною позовною заявою до Жовтневого районного суду міста Запоріжжя, представник Старіков Є.О., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , посилаючись на ч. 9 ст. 28 ЦПК України, положеннями якої визначено, що позов до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являється за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи), зазначив останню відому позивачу адресу проживання відповідача ОСОБА_3 : АДРЕСА_1 .

В той же час, позивачем не додано до позовної заяви жодних доказів на підтвердження того, що вказана вище адреса є останнім зареєстрованим місцем проживання (перебування) відповідача ОСОБА_3 , чи є місцем постійного його заняття (роботи), або ж майно останнього знаходиться за вищевказаною адресою, як то визначено ч. 9 ст. 28 ЦПК України, на яку позивач посилається у позовній заяві.

Разом з тим, на виконання вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України, суддя з метою визначення підсудності скористалася даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Відповідно до інформації, яка міститься у відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 1094316 від 05.02.2025 року, за вказаними параметрами особу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не знайдено.

При цьому, із матеріалів, доданих до позовної заяви вбачається, що відповідач ОСОБА_3 є уродженцем міста Палтін, повіт Вранча, Республіка Румунія і являється громадянином Румунії.

До позовної заяви позивачем також долучено копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , із змісту якого вбачається, що шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровано 22 серпня 2021 року у Румунії, повіт Вранча, комуна Спулбер, акт про шлюб № 2 від 22 серпня 2021 року.

При цьому, звертаю увагу, що позивачем надано суду копію свідоцтва про шлюб із завіреним перекладом на українську мову, однак не долучено документ, з якого вбачається, що у особи, яка здійснила переклад, є відповідний дозвіл (сертифікат або інший дозвільний документ).

Отже, враховуючи, що позивач ОСОБА_1 є громадянкою України, а відповідач ОСОБА_3 громадянином Румунії, то правовідносини між сторонами обтяжені ознакою «іноземний елемент», а тому вирішення спору між ними щодо розірвання шлюбу та наслідків розірвання шлюбу в судових органах України необхідно здійснювати відповідно до Закону України «Про міжнародне приватне право», з урахуванням вимог ЦПК України та інших законів України.

За правилами частин 1, 2 статті 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Статтею 497 ЦПК України визначено, що підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Так, якщо подружжя є громадянами різних держав, спільно проживали на території України, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу провадиться за законодавством України. Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є (ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право», у сторін відсутній спільний особистий закон подружжя.

Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу можливе за заявою одного з подружжя.

Частинами 2, 3 статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу.

Крім того, відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, у випадках, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у ст. 77 цього Закону, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення.

Проте, матеріали позовної заяви не містять відомостей про те, що між сторонами укладена угода, згідно якої сторони передбачили підсудність даної справи судам України.

До матеріалів позовної заяви також не долучено жодних доказів на підтвердження того, що сторони по справі спільно проживали на території України, та, що на даний час хоча б один із подружжя продовжує проживати на території України.

Аналізуючи вищезазначене, необхідно констатувати, що позивачем жодним чином не обґрунтовано звернення із зазначеним позовом саме до Жовтневого районного суду міста Запоріжжя, жодного доказу на підтвердження обставин, визначених частиною 9 статті 28 ЦПК України, на яку позивач посилається, обґрунтовуючи підстави звернення з позовом саме до Жовтневого районного суду міста Запоріжжя, не надано.

При цьому, вважаю за необхідне роз`яснити, що в разі, якщо позивачем буде доведено наявність обставин, за яких підсудність даної справи про розірвання шлюбу належить Жовтневому районному суду міста Запоріжжя, то сповіщення відповідача повинно здійснюватися у рамках міжнародної співпраці.

Відповідно до ч. 1 ст. 498 ЦПК України у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно із статтею 3 Закону України «Про міжнародне приватне право», якщо міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору.

В рамках Гаазької конвенції з питань цивільного процесу від 01 березня 1954 року Україна має отримувати допомогу від таких країн як Аргентина, Австрія, Білорусь, Бельгія, Боснія и Герцеговина, Китай (адміністративна область Макао), Хорватія, Македонія, Кіпр, Чехія, Данія, Єгипет, Фінляндія, Франція, Германія, Угорщина, Ізраїль, Італія, Японія, Латвія, Люксембург, Марокко, Нідерланди (королівство у Європі), Норвегія, Польща, Португалія, Румунія, Словаччина, Словенія, Іспанія, Суринам, Швеція, Швейцарія, Туреччина, Вірменія, Ватикан, Киргизія, Ліван, Молдова, Росія, Узбекистан.

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації від 27.06.2008 року № 1092/5/54, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 02.07.2008 року № 573/15264, у разі, якщо при розгляді цивільної справи у суду України виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд України складає доручення про надання правової допомоги за кордоном.

Відповідно до п. 2.3 розділу ІІ вищевказаної Інструкції, доручення та документи, що до нього додаються, складаються мовою, передбаченою відповідним міжнародним договором України. Якщо доручення чи документи, що до нього додаються, складено українською мовою, слід додавати завірений переклад на мову запитуваної держави або на іншу мову, передбачену міжнародним договором України. Документи, що підлягають врученню згідно з дорученням суду України, складаються мовою запитуваної держави чи іншою мовою, передбаченою міжнародним договором України, або супроводжуються завіреним перекладом на таку мову.

Окрім того, у позовній заяві не зазначено фактичне місце проживання відповідача ОСОБА_3 в Румунії, що у майбутньому унеможливить виконання судом вимог статей 128, 190 ЦПК України.

Таким чином, зазначені вище обставини перешкоджають відкриттю провадження у цивільній справі.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 353 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року,

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, залишити без руху.

Для усунення недоліків позовної заяви позивачу необхідно надати суду докази на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує підстави звернення з позовною заявою до Жовтневого районного суду міста Запоріжжя, докази спільного проживання позивача та відповідача на території України або ж наявності укладеної між ними угоди, згідно якої сторони передбачили підсудність даної справи судам України, відомості про останнє зареєстроване місце проживання / перебування відповідача, адресу його фактичного проживання на території Румунії.

Надати позивачу ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання позивачем копії даної ухвали, попередивши, що у випадку невиконання зазначених вимог позовна заява буде визнана неподаною та повернута позивачеві.

Роз`яснити позивачу, що у випадку невиконання ним вимог, викладених в ухвалі, заява буде визнана неподаною та повернута позивачеві. Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.О. Яцун