ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1844/25 Справа № 201/7760/23 Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Макарова М.О., Свистунової О.В.

за участю секретаря Попенко Ю.К.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Бардаченка Дмитра Володимировича на рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 17 жовтня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання фраудаторного правочину недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2023 року АТ "Банк Кредит Дніпро" звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання фраудаторного правочину недійсним.

В обґрунтування позовних вимог АТ "Банк Кредит Дніпро" посилалися на те, що рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 19 серпня 2010 року у справі №2-3416/10 за позовом ПАТ "Банк Кредит Дніпро" до ТОВ "МАЙПАК", ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було задоволено позовні вимоги ПАТ "Банк Кредит Дніпро". Стягнуто солідарно з ТОВ "МАЙПАК", ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ "Банк Кредит Дніпро" заборгованість по кредитному договору про надання відновлювальної кредитної лінії №031007-Л від 03 жовтня 2007 року в сумі 2 689 352 грн. 76 коп. Стягнуто з ТОВ "МАЙПАК" на користь ПАТ "Банк Кредит Дніпро" заборгованість по кредитному договору про надання відновлювальної кредитної лінії №031007-Л від 03 жовтня 2007 року із застосуванням 20% річних в сумі 85 133 грн. 32 коп. Стягнуто солідарно з ТОВ "МАЙПАК", ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ "Банк Кредит Дніпро" судові витрати у вигляді судового збору 1700 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 250 грн. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено. Зазначеним рішенням суду встановлено: 03 жовтня 2007 року між ПАТ "Банк Кредит Дніпро" та ТОВ "МАЙПАК" було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №031007-Л для статутної поточної діяльності з лімітом кредитування в сумі 258 000 доларів США, відповідно до умов якого плата за користування кредитом встановлена 13 % річних з остаточним строком повернення кредитних коштів 02 жовтня 2008 року. Також, 02 жовтня 2008 року сторони уклали додатковий договір №011008, яким до вказаного кредитного договору були внесені зміни. Відповідно до яких плата за користування кредитом - 15 % річних з остаточним строком повернення кредитних коштів 30 вересня 2009 року. "...В забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором були укладені договори поруки з ОСОБА_3 №031007-111 від 03 жовтня 2007 року, в який відповідно до змін до кредитного договору вносилися зміни додатковим договором №011008 від 01 жовтня 2008 року та з ОСОБА_1 №031007-12 від 03 жовтня 2007 року, в який відповідно до змін до кредитного договору вносилися зміни додатковим договором №011008 від 01 жовтня 2008 року. Отже, заборгованість за рішенням суду з приводу невиконаних кредитних зобов?язань перед АТ "Банк Кредит Дніпро" є суттєвою та відповідач ОСОБА_1 був обізнаний про її наявність. 24 травня 2018 року постановою державного виконавця Соборного ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Крайняком М.С. було відкрито виконавче провадження НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа по справі №2-3416/10, виданого 05 травня 2011 року Бабушкінським районним судом м.Дніпро про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 2689352 грн. 76 коп. Вказаною постановою було зобов?язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попередити боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Однак боржником вимоги постанови від 24 травня 2018 року виконано не було та не було надано до Соборного ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області декларацію про доходи та майно ОСОБА_1 24 травня 2018 року державним виконавцем Крайняком М.С. було винесено постанову про арешт майна боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 2958288 грн. 03 коп. Надалі, під час моніторингу Єдиного державного реєстру судових рішень, позивач дізнався про наявність ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2023 року по справі №932/2191/23, якою скаргу ОСОБА_4 , заінтересовані особи Амур-Нижньодніпровський ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси), Соборний ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси), на бездіяльність державного виконавця, - задоволено. Зобов?язано Амур-Нижньодніпровський ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), зняти арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 , номер запису про обтяження: 2262958 від 28 серпня 2013 року та припинити вищезазначене обтяження. Зобов?язано Соборний ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), зняти арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 , номер запису про обтяження: 11279541 від 22 вересня 2015 року та припинити вищезазначене обтяження. Зобов?язано Амур-Нижньодніпровський ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), та Соборний ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), вилучити відомості про ОСОБА_1 , з Єдиного реєстру боржників. У цій ухвалі суду зазначено, що: «Відповідно до витягу з реєстру АСВП від 27 березня 2023 року вбачається, що всі виконавчі провадження про стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 були завершені та нові виконавчі провадження відсутні». Звернувшись до Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), стягувач АТ «Банк Кредит Дніпро» дізнався про наявність постанови Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 24 липня 2020 року про повернення виконавчого документу стягувачу з тих підстав, що у боржника відсутнє майно, грошові кошти, офіційні джерела отримання доходів, на які можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом. При цьому, в ухвалі Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2023 року по справі № 932/2191/23 було зазначено, що "Посилаючись на відсутність протягом більш ніж сім років можливості вільно користуватися та розпоряджатися своїм нерухомим майном, заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із даною скаргою, вказуючи на те, що наявні обтяження унеможливлюють вчинення ним відповідних дій як власника нерухомого майна, вказане нерухоме майно протягом семи років не було реалізовано, не було вчинено жодних дій, спрямованих на досягнення мети виконавчого провадження, тому він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав". Отже, боржник ОСОБА_1 , будучи обізнаним про наявність невиконаного рішення суду, бажав зняти арешти та виключити себе з Єдиного реєстру боржників з метою, можливого, відчуження майна. ОСОБА_1 не звертався до державного виконавця щодо добровільної реалізації майна з метою погашення рішення суду та на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження не надавав до виконавчої служби декларацію про майновий стан та доходи. Станом на 24 квітня 2023 року згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб?єкта боржнику ОСОБА_1 належала на праві приватної власності 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 . З метою упередження з боку боржника недобросовісних дій, 02 травня 2023 року АТ "Банк Кредит Дніпро" направив до Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Департаменту державної виконавчої служби, скаргу на бездіяльність державного виконавця Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Крайняка М.С. та просили провести перевірку матеріалів виконавчого провадження НОМЕР_3, притягнути до відповідальності державного виконавця Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Крайняка М.С., та зобов?язати державного виконавця Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Крайняка М.С. вжити заходів щодо відновлення законних інтересів АТ "Банк Кредит Дніпро" в рамках ВП НОМЕР_4. 05 травня 2023 року Соборний ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) отримав вищезазначену скаргу Банку. 24 травня 2023 року державним виконавцем Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Крайняком М.С. скасовано постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 24.072020 в межах виконавчого провадження НОМЕР_3 та продовжено примусове виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2010 року. Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб?єкта станом на 24 травня 2023 року, стягувачем АТ "Банк Кредит Дніпро" було виявлено, що після винесення державним виконавцем Крайняком М.С. 19 травня 2023 року постанови, якою виключено відомості про ОСОБА_1 , внесені до Єдиного реєстру боржників при здійсненні виконавчого провадження № НОМЕР_4, в цей же день, 19 травня 2023 року, ОСОБА_1 (дарувальник) в особі представника ОСОБА_5 здійснив відчуження шляхом дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 (обдаровуваному). Згідно п.1 Договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Янковою І.В., ОСОБА_1 передає безоплатно у власність, а ОСОБА_2 приймає у власність 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Пунктом 3 Договору дарування передбачено, що цей дар сторонами оцінюється у сумі 150 000 грн. Відповідно до п.5 Договору дарування, серед іншого, представник дарувальника свідчить, що у ОСОБА_1 відсутні податкові застави та обтяження рухомого майна, арешти, будь-які борги, заборони відчуження вказаного нерухомого майна. Отже, на підставі договору дарування квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Янковою І.В., ОСОБА_1 було відчужено 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 . З урахуванням того, що рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2010 року по справі №2-3416/10 є невиконаним, а боргові зобов?язання ОСОБА_1 перед АТ "Банк Кредит Дніпро" є суттєвими, вважали, що права та інтереси позивача АТ "Банк Кредит Дніпро" порушено укладенням зазначеного договору дарування. Вважали, що при укладенні 19 травня 2023 року оспорюваного правочину воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву та вони не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених вказаним правочином, їх дії вчинені на перехід права власності на нерухоме майно з метою приховання майна від виконання рішення суду про стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 , яке набрало законної сили, тому є підстави вважати укладений договір фраудаторним. Враховуючи те, що запис №50329000 від 19 травня 2023 року містить відомості про наявність права власності на 1/2 частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 , яке було набуто за фраудаторним правочином з ОСОБА_1 , то рішення державного реєстратора - державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Янкової І.В., на підставі якого зроблено цей запис, підлягає скасуванню за рішенням суду. Отже, укладення оспорюваного фраудаторний правочину між ОСОБА_1 та його родичом (сином) ОСОБА_2 є штучним елементом виведення майна ОСОБА_1 з метою ухилення від виконання ним рішення Бабушкінського районноого суду міста Дніпропетровська від 19 серпня 2010 року у справі №2-3416/10. Щодо позовної вимоги про відновлення становища, яке існувало до порушення, а саме: відновлення державної реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_1 , то звернення до суду із цією вимогою зумовлено тим, що відповідач ОСОБА_1 є боржником в межах виконавчого провадження за невиконаними кредитними зобов?язаннями. Тому, в разі визнання договору дарування недійсним та скасування відповідного рішення, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності/довірчої власності номер 50329000 за ОСОБА_2 на 1/2 частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , право власності за ОСОБА_1 не буде автоматично повернено у первісний стан. А сам ОСОБА_1 не буде зацікавлений здійснювати реєстраційні дії щодо внесення запису про право власності на 1/2 частку квартири за ним. Крім того, він перебуває в Єдиному реєстрі боржників. З урахуванням того, що первісний власник 1/2 частки квартири ОСОБА_1 має невиконані зобов?язання за рішенням суду перед позивачем та уклав фраудаторний правочин зі своїм родичом ОСОБА_2 з метою виведення активів зі свого володіння - свого нерухомого майна, в результаті чого, наразі, будучи боржником в межах відкритого виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач, який є стягувачем, не може в межах відкритого виконавчого провадження звернути стягнення на частку квартиру та виконати рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська про стягнення заборгованості. Крім того, зазначені вимоги позивача є фактично правовими наслідками, які витікають в разі задоволення вимоги про визнання договору дарування 1/2 частки квартири недійсним з моменту його укладення. На підставі викладеного АТ "Банк Кредит Дніпро" просили суд визнати договір дарування (серія та номер: 1-226) 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 19 травня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Янковою Іриною Володимирівною, недійсним з моменту його укладення; припинити право власності за ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ), за номером запису про право власності: 50329000 на 1/2 частки квартири (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна - 020), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №67668770, прийняте державним реєстратором - державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Янковою І.В. від 19 травня 2023 року, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності/довірчої власності номер 50329000 за ОСОБА_2 на 1/2 частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; відновити становище, яке існувало до порушення, а саме: відновити державну реєстрацію права власності на 1/2 частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 (ШН НОМЕР_2 ), для чого вчинити реєстраційну дію шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яке існувало до 19 травня 2023 року; стягнути з відповідачів сплачений судовий збір за подачу позову.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 17 жовтня 2024 року позовні вимоги АТ "Банк Кредит Дніпро" задоволено частково. Визнано договір дарування (серія та номер: 1-226) 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 19 травня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Янковою І.В., недійсним з моменту його укладення. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 67668770, прийняте державним реєстратором - державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Янковою І.В. від 19 травня 2023 року, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності/довірчої власності номер 50329000 за ОСОБА_2 на 1/2 частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ "Банк Кредит Дніпро" сплачений судовий збір по 2 684 грн. з кожного. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Бардаченко Д.В. просить рішення суду від 17 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог АТ "Банк Кредит Дніпро", посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ "Банк Кредит Дніпро" просить апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Бардаченка Д.В. залишити без задоволення, рішення суду від 17 жовтня 2024 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21).

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України).

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір дарування - це домовленість, за якою одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (частина перша статті 717 ЦК України).

Згідно з частиною першою та третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною першою статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Правом оспорити правочин наділені не лише сторони такого правочину, але й інші заінтересовані особи.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Боржник, який відчужує майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості, або виникнення у нього обов`язку зі сплати боргу, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19).

Відповідно до частин першої - четвертої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Тобто, цивільні права здійснюються особою до визначених меж, поки це не суперечить інтересам інших осіб і публічним інтересам. Такі межі можуть визначатися договором або актами цивільного законодавства. Обов`язок при здійсненні цивільних прав утримуватися від дій, які порушували б права інших осіб, конкретизується актами цивільного законодавства, що встановлюють ці права. Порушення меж здійснення цивільних прав веде до зловживання правом.

Вирішуючи спір про визнання недійсним правочину, оспорюваного заінтересованою особою, підлягає встановленню, яким чином наслідки такого правочину вплинули або можуть вплинути на права та інтереси цієї особи, оскільки звернення заінтересованої особи до суду із позовом про визнання недійсним договору направлене на усунення несприятливих наслідків для цієї особи (недопущення їх виникнення у майбутньому), пов`язаних із вчиненням такого правочину.

Також необхідним є надання оцінки дій сторін цього договору в контексті критеріїв добросовісності, справедливості, недопустимості зловживання правами, зокрема, спрямованим на позбавлення позивача в майбутньому законних майнових прав.

Фраудаторним може виявитися будь-який правочин (договір), укладений між учасниками цивільних відносин, який не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, що визначені статтею 203 ЦК України, зокрема: зміст правочину суперечить ЦК України, актам законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (власність використовується на шкоду іншим); волевиявлення боржника як учасника правочину є неправомірним, внутрішня воля націлена на обман, "на зло" іншої особи (кредитора); правочин не є реальним, не має економічної мети, правові наслідки є зловживанням правами та викликають порушення прав кредиторів (боржник не отримує еквівалентних зустрічних майнових дій, кредитор втрачає забезпечення).

У постанові від 07 жовтня 2020 у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511св19) Верховний Суд зазначив, що договором, який вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції "фраудаторності" при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний правочин (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність чи відсутність оплати ціни контрагентом боржника.

Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)».

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року в справі № 747/306/19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц зроблено висновок, що: «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України».

У постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року в справі № 405/1820/17 вказано, що: «цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї матері після пред`явлення до нього позову банку про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України)».

Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приватно-правовий інструментарій (зокрема вчинення фраудаторного договору) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили, чи виконавчого напису (постанова Верховного Суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20).

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір.

До обставин, які дозволяють кваліфікувати безоплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору, зокрема, відносяться: безоплатність договору; момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа).

Застосування конструкції фраудаторності при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору.

До таких обставин, зокрема, відносяться: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника) (постанова Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року в справі №755/17944/18, постанова Верховного Суду від 26 квітня 2023 року в справі № 644/5819/20).

Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним (частини перша та друга статті 234 ЦК України).

Фіктивний правочин відноситься до оспорюваних правочинів, тобто визнається недійсним на підставі судового рішення, про що має бути вказано в резолютивній частині рішення (постанова Верховного Суду від 13 січня 2021 року в справі № 712/7975/17).

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки (постанова Верховного Суду України від 21 січня 2015 року в справі № 6-197цс14, постанова Верховного Суду від 15 травня 2019 року в справі № 723/405/17).

Встановлено, рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 19 серпня 2010 року у справі №2-3416/10 за позовом ПАТ "Банк Кредит Дніпро" до ТОВ "МАЙПАК", ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було задоволено позовні вимоги ПАТ "Банк Кредит Дніпро". Стягнуто солідарно з ТОВ "МАЙПАК", ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ "Банк Кредит Дніпро" заборгованість по кредитному договору про надання відновлювальної кредитної лінії №031007-Л від 03 жовтня 2007 року в сумі 2 689 352 грн. 76 коп. Стягнуто з ТОВ "МАЙПАК" на користь ПАТ "Банк Кредит Дніпро" заборгованість по кредитному договору про надання відновлювальної кредитної лінії №031007-Л від 03 жовтня 2007 року із застосуванням 20% річних в сумі 85 133 грн. 32 коп. Стягнуто солідарно з ТОВ "МАЙПАК", ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ "Банк Кредит Дніпро" судові витрати у вигляді судового збору 1700 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 250 грн. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено (т.1 а.с.16, 17)

Вказане рішення суду набрало законної сили.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2017 року в справі №200/12581/17 за заявою ПАТ "Банк Кредит Дніпро" про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку пред`явлення його до виконання - задоволено заяву ПАТ "Банк Кредит Дніпро". Поновлено ПАТ "Банк Кредит Дніпро" пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа по справі №2-3416/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Банк Кредит Дніпро" боргу в розмірі 2 689 352 грн. 76 коп. Видано ПАТ "Банк Кредит Дніпро" дублікат виконавчого листа по справі №2-3416/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Банк Кредит Дніпро" боргу в розмірі 2 689 352 грн. 76 коп. (т.2 а.с.7).

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 вересня 2017 року - скасовано. В задоволенні заяви ПАТ "Банк Кредит Дніпро" про видачу дублікату виконавчого документа та поновлення строку пред`явлення його до виконання - відмовлено (т. 2 а.с. 8).

24 травня 2018 року постановою державного виконавця Соборного ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області відкрито ВП НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа №2-3416/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Банк Кредит Дніпро" заборгованості в розмірі 2 689 352 грн. 76 коп. ( т.1 а.с.51).

24 травня 2018 року постановою державного виконавця Соборного ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області винесено постанову у ВП НОМЕР_4 про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 52).

Відповідно до інформації про ВП НОМЕР_4 станом на 30 червня 2023 року - боржник ОСОБА_1 , стягувач ПАТ "Банк Кредит Дніпро", сума яка підлягає стягненню 2 689 352 грн. 76 коп.: 24 травня 2018 року ВП відкрито, 24 травня 2018 року винесено постанову про стягнення на майно боржника, 03 липня 2018 року винесено постанову про арешт майна боржника, 23 липня 2019 року винесено постанову про арешт коштів боржника, 17 вересня 2019 року подання про тимчасове обмеження виїзду з України, 11 січня 2020 року винесено постанову про передачу ВП, 11 січня 2020 року винесено постанову про прийняття ВП, 24 липня 2020 року винесено постанову про зняття арешту з коштів боржника, 24 липня 2020 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу (п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" (т.1 а.с.55-57).

Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 24 квітня 2023 року право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 020, зареєстровано 21 червня 2022 року за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 1-198, виданий 21 червня 2022 року, видавник: Третя Дніпровська державна нотаріальна контора, державний нотаріус Янкова І.В. (т. 1 а.с. 21-37).

Відповідно до відомостей з АСВП станом на 22 лютого 2023 року ВП НОМЕР_4 завершено (т. 1 а.с. 197).

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2023 року у справі №932/2191/23 за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), на бездіяльність державного виконавця - задоволено. Зобов?язано Амур-Нижньодніпровський ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), зняти арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 , номер запису про обтяження: 2262958 від 28 серпня 2013 року та припинити вищезазначене обтяження. Зобов?язано Соборний ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), зняти арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 , номер запису про обтяження: 11279541 від 22 вересня 2015 року та припинити вищезазначене обтяження. Зобов?язано Амур-Нижньодніпровський ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), та Соборний ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), вилучити відомості про ОСОБА_1 , з Єдиного реєстру боржників (т. 2 а.с. 10-15).

25 квітня 2023 року ПАТ "Банк Кредит Дніпро" звернувся із скаргою до Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) на бездіяльність державного виконавця Соборного ВДВС в якій просили провести перевірку матеріалів виконавчого провадження НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа №2-3416/2010 виданого 05 травня 2011 року Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська та за результатами розгляду притягнути виконавця до відповідальності, зобов`язати виконавця вжити заходів щодо відновлення законних інтересів позивача в рамках ВП № НОМЕР_4 (т. 1 а.с. 41, 42).

Постановою державного виконавця Соборного ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області від 19 травня 2023 року ВП № НОМЕР_4 виключено відомості про ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників при здійсненні виконавчого провадження ВП НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3416/2010 від 05 травня 2011 року (т.1 а.с.50)

19 травня 2023 року ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_5 , та ОСОБА_2 , від імені якого діє ОСОБА_6 , уклали договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_1 передає безоплатно у власність, а ОСОБА_2 приймає у власність 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 . Договір дарування зареєстровано в реєстрі за № 1-226 державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Янковою І.В. (т. 1 а.с. 38, 39).

Державний реєстратор прав на нерухоме майно Янкова І.В., Третя дніпровська державна нотаріальна контора, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровської області, розглянувши заяву від 19 травня 2023 року за реєстровим номером 55404667 вирішив провести державну реєстрацію прав за заявою. Рішення про державну реєстрацію № 67668770 від 19 травня 2023 року (т. 1 а.с. 40).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 19 травня 2023 року право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_2 (т.1 а.с.36).

Відповідно до наданого Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану про народження № 1882 від 21 липня 1987 року на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в графі батько записаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.157-159).

24 травня 2023 року постановою начальника відділу Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 24 липня 2020 року що видав Крайняк М.С. при примусовому виконанні виконавчого документа № 2-3416/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Банк Кредит Дніпро" заборгованості (т. 1 а.с. 53).

Відповідно до витягу з державного реєстру боржників станом на 29 червня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є боржником у ВП 71889505 Соборний ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) (т. 1 а.с. 54).

11 березня 2024 року ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська у справі № 932/11641/23 у задоволенні скарги Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" на дії державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса) в особі начальника відділу Овсюк О.А., боржник - ОСОБА_1 , про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії відмовлено (т. 2 а.с. 42).

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2024 року у справі №932/10281/23 за заявою задоволено Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), стягувач АТ "Банк Кредит Дніпро", боржник - ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа- задоволено заяву Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса). Видано стягувачу - АТ "Банк Кредит Дніпро" дублікат виконавчого листа № 2-3416/2010, виданого 05 травня 2010 року Бабушкінським районним суд м. Дніпропетровська у справі № 2-3416/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Банк Кредит Дніпро" боргу в розмірі 2689352 грн. 76 коп. (т.2 а.с.175-178)

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бардаченка Д.В. залишено без задоволення. Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2024 року - залишено без змін (т.2 а.с.179-182).

09 квітня 2024 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_5 з виконання виконавчого листа № 2-3416/2010 (дублікат) про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "Банк Кредит Дніпро" заборгованості в розмірі 2 689 352 грн. 76 коп. (т. 2 а.с. 59, 60).

Встановлено, оскаржений договору дарування від 19 травня 2023 року 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 був укладений - одразу в день винесення постанови виконавця про виключення відомостей про ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників.

Також, оскаржений договору дарування від 19 травня 2023 року 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 був укладений боржником ОСОБА_1 на користь його сина - ОСОБА_2 та є безоплатним.

На час здійснення ОСОБА_1 безоплатного відчуження своєму синові ОСОБА_2 на підставі оскарженого договору дарування від 19 травня 2023 року 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , боржник ОСОБА_1 був обізнаний про наявність рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 19 серпня 2010 року у справі № 2-3416/10 про стягнення з нього заборгованості, яке ним не виконується.

Також боржник ОСОБА_1 був обізнаний про те, що рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 19 серпня 2010 року у справі № 2-3416/10 про стягнення з нього заборгованості ним не виконане, та міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку примусового виконання судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Доказів на підтвердження виконання рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 19 серпня 2010 року у справі № 2-3416/10 матеріали справи не містять, та відповідачами такі докази також не надані суду.

Верховний Суд у постанові від 14 серпня 2024 року у справі №504/112/22 зазначив, мета оспорювання фраудаторного правочину досягається для того, щоб кредитор міг задовольнити своє право вимоги, тобто щоб відбулося погашення боргу боржником. Якщо кредитор уже звернув стягнення на майно для задоволення свого права вимоги і погашення боргу боржника, то конструкція фраудаторного правочину не може бути застосована.

Враховуючи викладене, укладений 19 травня 2023 року між ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_5 , та ОСОБА_2 , від імені якого діє ОСОБА_6 , договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_1 передає безоплатно у власність, а ОСОБА_2 приймає у власність 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 . Договір дарування зареєстровано в реєстрі за №1-226 державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Янковою І.В., був укладений з метою уникнення виконання боржником ОСОБА_1 рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 19 серпня 2010 року у справі № 2-3416/10, та є фраудаторним правочином.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених ст. 234 ЦК України, для визнання недійсним договору дарування (серія та номер: 1-226) 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 19 травня 2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Янковою І.В.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з ч. 1ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державним реєстратором є нотаріус.

У ч. 1 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що до повноважень суб`єктів державної реєстрації прав належить забезпечення проведення державної реєстрації прав.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а"пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав.

Рішенням приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Янкова І.В., індексний номер: 67668770 від 19 травня 2023 року, було зареєстровано права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 19 травня 2023 року.

Єдиною умовою скасування державної реєстрації права власності, обтяження та іншого речового права є рішення суду, яке набрало законної сили.

Враховуючи, що обґрунтованими є позовні вимоги про визнання недійсним договору дарування, тому наявні підстави для скасування державної реєстрації права власності №50329000 за ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири, що розташована в АДРЕСА_2 .

Також, суду першої інстанції правильно вказав, що відсутні правові підстави для задоволення позову в частині припинити права власності за ОСОБА_2 , за номером запису про право власності: 50329000 на 1/2 частки квартири та відновити становище, яке існувало до порушення, а саме: відновити державну реєстрацію права власності на 1/2 частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 (ІПІН НОМЕР_2 ) з тих підстав, що вчинення реєстраційної дії шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яке існувало до 19 травня 2023 року є неефективним способом захисту.

За таких обставин, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ "Банк Кредит Дніпро" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання фраудаторного правочину недійсним.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що на момент укладення договору дарування було припинено обтяження на все нерухоме майно боржника, та виключено відомості про останнього з Єдиного реєстру боржників, оскільки вказані обставини не мають визначального значення для ідентифікації безоплатного правочину як фраудаторного, тобто такого, що вчинений на шкоду кредитору є безпідставними, оскільки боржник ОСОБА_1 достеменно знав про те, що вищевказане рішення суду, яким з нього було стягнуто суму боргу, не виконано.

Критеріями для кваліфікації договору як фраудаторного є, зокрема: відчуження майна за наявності значної непогашеної заборгованості; відчуження майна боржником після пред`явлення до нього позову про стягнення такої заборгованості (хоча є і винятки із цього правила, головне довести, що боржник розумів, що має заборгованість і ухилявся таким чином від її сплати); ціна договору (ринкова/неринкова); після відчуження майна у боржника відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.

Саме ці обставини і є вирішальними під час доведення фраудаторності, а отже, й недійсності відповідного договору, адже наявність вказаних обставин свідчить про те, що боржник діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника.

Посилання в апеляційній скарзі на недоведеність позовних вимог позивача, відсутність підстав для їх задоволення є необґрунтованими належними та допустимими доказами у справі.

Доводи апеляційної скарги стосовно неповного з`ясування судом обставин у справі незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Бардаченка Дмитра Володимировича - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 17 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови

проголошена у судовому засіданні 11 лютого 2025 року.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2025 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді М.О.Макаров

О.В.Свистунова