Провадження № 2/641/709/2025 Справа № 641/6914/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Щепелевої Г.М.

за участю секретаря судового засідання - Рікунової Є.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №641/6914/24 за позовом заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося до суду з позовною заявою до відповідача в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами на загальну суму в розмірі 25194,00 грн., а також судові витрати в розмірі 3028,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 15.08.2019 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем був укладений кредитний договір № 426932963. 28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу №28/1118-01. 03.01.2019 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №20190103 відповідно до якого АТ «ТАСКОМБАНК» передає , а ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників. Так, ПАТ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в сумі 20090 грн., з яких: 7000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 13090 грн. заборгованість за відсотками.

29.08.2019 між ТОВ « ІНВЕСТ ФІНАНС» та відповідачем був укладений кредитний договір № 7. 11.05.2021 між ТОВ « ІНВЕСТ ФІНАНС» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №7 відповідно до якого ТОВ «ІНВЕСТ ФІНАНС» передає , а ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників. Так, ПАТ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в сумі 5104 грн., з яких: 1600 грн. заборгованість за тілом кредиту; 3504 грн. заборгованість за відсотками.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за кредитним договором, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 15733,43 грн., а також відшкодувати понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою судді від 04 жовтня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду , відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

14 листопада 2024 через підсистему «Електронний суд» представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому повна просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договорами №, 7 подані за межами строку позовної давності, оскільки строк дії договору №426932963 14.10.2019 , договору №7 19.09.2019. З матеріалів позовної заяви вбачається, що кредитний договір був укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем, натомість договір факторингу №28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28.11.2018 року, тобто, на момент укладення Договору факторингу №1 ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та відповідачем, відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28.11.2018 року. ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно Відповідача як боржника у зобов`язанні не набуло, таке право не може бути передане цим товариством на підставі договору факторингу №2 до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Представник відповідача вважає, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від відповідача сплати заборгованості за кредитним договором №1, укладеним 15.08.2019 року між відповідачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». До матеріалів справи долучений договір факторингу №1, який не містить всі сторінки, також відсутня інформація про ціну відступлення права вимоги, Акт-прийому передачі та Витяг з Реєстру права вимоги. Крім того, позивач не надав Акт-прийому передачі за договором факторингу №2, за яким передано від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги за Кредитним договором №1, також відсутні всі сторінки договору факторингу №2. Разом з тим, у додатках до Позовної заяви відсутні документи, які б підтверджували факт передачі коштів за договором факторингу № 1 та № 2. 11.05.2021р. між ТОВ «Інвест Фінанс» та позивачем було укладено договір факторингу №11052021, відповідно до якого право грошової вимог за кредитним договором №7 відступлено ТОВ «Інвест Фінанс» на користь позивача, але у наданому Акті-прийому передачі відсутня ціна відступлення прав вимоги за договором факторингу №11052021, а також платіжний документ, який би підтвердив факт оплати. Позивачем до суду не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження факту отримання відповідачем від кредиторів кредитних коштів у розмірі 7 000 грн. та 1600 грн. за кредитними договорами. Представник також зазначила на незаконне нарахування позивачем відсотків за кредитним договорами посилаючись на Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пункт 6-2 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» та строки дії договору.

03 грудня 2024 року від представника позивача через підсистему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення, в яких представник зазначив, що кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, а тому укладання між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт Первісного кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та Первісним кредитором не були би укладені. Доказів протилежного відзив на позовну заяву не містить. Відповідачем при підписанні кредитного договору не було висловлено жодних заперечень або зауважень щодо умов та порядку нарахування відсотків, що свідчить про погодження ним всіх умов нарахування відсотків зазначених договорів. Згідно кредитного договору, підписаного відповідачем, прямо зазначено, що відповідач підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайті кредитодавця, а також отримав від кредитодавця до укладення цього Договору інформацію, зазначену в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Заперечень з приводу того, що відповідач не погодився з Правилами надання кредиту відповідачем при укладенні договору висловлено не було. Ніяких застережень або зауважень з боку відповідача, щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договору або додаткової угоди під час їх підписання, до суду не подано. Позивач вважає, що надані суду докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження факту укладання Кредитного договору між відповідачем та первісним кредитором, та для обгрунтування розмір заборгованості відповідача, вказаної у позовні заяві. Нарахування відповідачу відсотків здійснювалось з тих підстав, що відповідач не повідомив первісних кредиторів у відповідності до чинного законодавства про те, що він являється військовослужбовцем та, що на нього поширюється норми ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Посилання Відповідача на ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" є безпідставним, оскільки Позивачем не пред`явлено вимоги до суду про стягнення будь-якої пені, будь-яких штрафів за невиконання умов кредитних договорів. Тобто, жодна вимога про стягнення заборгованості за кредитними договорами, не містить вимогу про стягнення неустойки (штрафу, пені). Щодо договорів факторингу зазначив, що відповідно до п.1.3. договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 «Право вимоги» - означає всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, а договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 є дійсним, відповідно до законодавства, містить вимоги конкретного змісту, щодо відступлення прав вимоги до Боржників, що існували на момент переходу цих прав, в порядку передбаченому договором факторингу, в тому числі і майбутніх вимог, містить обсяг таких вимог, та обсяг прав і обов`язків Сторін, Сторонами досягнуто згоди щодо предмета договору факторингу. Отже Сторони погодили, що Первісний кредитор має право передавати (відступати) Новому кредитору свої Права вимоги до Позичальників, а Новий кредитор зобов`язаний набувати такі Права вимоги. Таким чином, на думку представника позивача договори факторингу укладені між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» і позивачем укладені у відповідності до вимог чинного законодавства України, яке діяло на момент укладання цих правочинів, є чинними і дійсними. Крім того, представник позивача зазначив, що строк позовної давності для звернення до суду з позовними вимогами ТОВ «ФК «ЕАПБ» не пропущені та послався на Постанову Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid- 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» , Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (Covid-19)», 15.03.2022 року Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану».

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явився.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що 15.08.2019 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем був укладений кредитний договір № 426932963.

28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу №28/1118-01. 03.01.2019 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №20190103 відповідно до якого АТ «ТАСКОМБАНК» передає, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників.

29.08.2019 між ТОВ «ІНВЕСТ ФІНАНС» та відповідачем був укладений кредитний договір № 7.

11.05.2021 між ТОВ «ІНВЕСТ ФІНАНС» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №7 відповідно до якого ТОВ «ІНВЕСТ ФІНАНС» передає, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників.

Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Суд зазначає, що згідно договору №426932963, укладеного 15.08.2019 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем, останній встановлено кредитний ліміт 7000 грн.

Згідно договору№7, укладеного 28.08.2019 між ТОВ «ІНВЕСТ ФІНАНС» та відповідачем, останній встановлено кредитний ліміт 1600 грн.

У позовній заяві ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» вказує, що на підставі укладеного договору відповідач отримав від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ « ІНВЕСТ ФІНАНС» грошові кошти.

Однак, матеріали справи не містять письмових доказів на підтвердження факту отримання грошових коштів ОСОБА_2 за вказаними у позові кредитними договорами.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної зави. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасники справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень чинного законодавства України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів з урахуванням положень ЦПК України зазначені ним обставини. Однак, таких доказів він не надав і не ініціював питання про їх витребування.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, суд вбачає, що позивачем не надано доказів, відповідно до положень 76-79 ЦПК України, які б підтверджували факт отримання відповідачем коштів за зазначеними вище договорами позики та споживчого кредитування в розмірі, заявленому позивачем (копії квитанції, меморіального ордеру тощо).

Суд акцентує увагу позивача на тому, що доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з положеннями зазначеного закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до п. 5 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.

Отже доказ, який підтверджує заборгованість клієнта, є виписка з банківського рахунку.

Разом з тим, у наданих до позовної заяви матеріалах відсутні виписки з особового рахунку відповідача, а тому суд вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт того, що відповідач дійсно отримав грошові кошти за кредитним договором №426932963 від 15.08.2019 та договором № 7 від 29.08.2019, а також наявність у відповідача заборгованості у розмірі, вказаних у розрахунках.

Суд зауважує на тому, що розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту/позики, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України позивач повинен довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та, відповідно, на умовах встановлених договором.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що до нього перейшло право грошової вимоги до відповідача на підставі вказаного вище договору факторингу та заявив по заборгованість за кредитними договорами на загальну суму 25194,00 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на їх користь.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину.

Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Оскільки боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

У постанові Верховного суду України від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 зазначено, що предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги).

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч. 3 ст. 656 ЦК України).

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченою в договорі, право вимоги за яким передається.

Дослідивши надані до позовної заяви договора факторингу, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договорами факторингу №20190103 від 03.01.2019, № 11052021 від 11.05.2021 після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували виконання сторонами умов договору факторингу та, як наслідок - набуття права грошової вимоги позивача до відповідача за кредитним договором та можливості реалізації прав нового кредитора для звернення до суду з даним позовом.

Представник позивача не був позбавлений можливості заявити клопотання про витребування доказів у справі, зокрема, щодо укладених договорів факторингу, за необхідності, однак відповідні клопотання не заявив.

Суд зауважує, що для встановлення наявності підстав для позову необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника, що неможливо без надання правової оцінки договору факторингу.

При цьому, надання правової оцінки договору факторингу не є виходом за межі поданої юридичною особою позовної заяви та не порушує презумпцію правомірності правочину, оскільки для встановлення наявності підстав для здійснення правонаступництва у кредитних правовідносинах необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника.

Водночас, суд також вважає, що надані позивачем витяги з Реєстру прав вимоги та Реєстру боржників не обґрунтовує позовні вимоги позивача з таких підстав.

Згідно із п. 2.1 згідно умов договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги , а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

При цьому, позивачем до позовної заяви не додано Реєстри прав вимог та Акту приймання-передачі, що позбавляє суд можливості встановити перехів права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон плюс».

Також, п. 4.1 договору факторингу №20190103 від 03.01.2019 року укладеного між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ЕАПБ» визначено, що право вимоги переходить від клієнта до Фактора на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги.

При цьому, позивачем до позовної заяви не додано підписаного уповноваженими особами Акту приймання-передачі, що є Додатком № 5 до договору№ 20190103 від 03.01.2019, а формування такого документа як витяг з Реєстру прав вимог, умовами наданого до суду договору факторингу не передбачено.

П. 1.2 договору факторингу №11052021 від 11.05.2021 укладеного між ТОВ «Інвест Фінанс» та ТОВ «ЕАПБ» передбачено, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому передачі реєстру боржників згідно додатку №2 , після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений печатками акт прийому передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Разом з тим, судом встановлено, що акт прийому передачі Реєстру боржників за договором факторингу №11052021 від 11.05.2021 року поданий до суду неповно. Так, в акті не вказана загальна сума заборгованості, яка підлягає переходу від клієнта до фактора , що позбавляє суд можливості встановити наявність обставин переходу до позивача права грошової вимоги у кредитному зобов`язанні, де боржником є саме відповідач.

З наведеного слідує, що належним доказом наявності у переліку боржників відповідача ОСОБА_2 , прав грошової вимоги щодо якої відступаються за договорами факторингу, є саме Реєстр боржників та Реєстром прав вимог, який підписується сторонами, у паперовому вигляді.

Наданий витяг з Реєстру боржників та Реєстру прав вимог не містить підписів Клієнта та Фактора, як сторін договору факторингу.

Разом з тим, відомості, що зазначені у витязі з Реєстру боржників та Реєстру прав вимог не підтверджені жодним іншим належним та допустимим доказом.

Таким чином, суд не бере до уваги як доказ - витяг з Реєстру боржників та Реєстр прав вимог за договорами факторингу, позаяк поданий документ не відповідає критеріям допустимості, достовірності та достатності.

З огляду на викладене, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не доведено і не обґрунтовано заявлені позовні вимоги, оскільки останнім не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовував свої вимоги, що є його процесуальним обов`язком, у зв`язку із чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог банку.

Отже, оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку не надав належні та допустимі докази на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження при розгляді справи, суд ухвалює рішення про відмову ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» у задоволенні позовних вимог.

Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 4, 10 - 13, 76 - 81, 263 - 265, 268, 273, 280 - 283, 293, 294, 315-319 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договорам відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо судового рішення за веб - адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» , місце знаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри 30), Код - 35625014.

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Суддя Г.М.Щепелева