Справа № 464/2101/24 Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г. О.
Провадження № 22-ц/811/2854/24 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

без участі сторін,розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справуза апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 серпня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог покликалося на те, що 08 квітня 2021 р. між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та позичальником ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту N? 3964983.

Відповідно до положень договору: сума кредиту(загальний розмір) складає: 13 100,00 гривень, строк кредиту становить 30 днів, - стандартна процентна ставка становить 1,9 в день та застосовується у межах строку кредиту; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація ініціативою позичальника; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась автопролонгація.

ТОВ «АВЕНТУС» (первісний кредитор) свої зобов?язання за Договором про надання споживчого кредиту № 3964983 від 08 квітня 2021 року виконав належним чином, перерахувавши грошові кошти у розмірі 13100,00 гривень відповідачу, що підтверджується платіжним дорученням.

У порушення умов Договору, відповідач, свої зобов?язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 08 березня 2024 року загальний розмір заборгованості відповідно до розрахунку заборгованості, становить 43 210,97 грн., з яких: - заборгованість за тілом кредиту - 13100,00 грн.; - заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 29868,00 грн.; - заборгованість по пеням і штрафам - 0,00 грн.; - нараховані 3% річних - 33,37 грн.; - інфляційні втрати - 209,60 грн.

24 січня 2022 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 24-01/2022, відповідно умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (первісний кредитор) відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за Договір про надання споживчого кредиту № 3964983 від 08 квітня 2021 р., що укладений між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та позичальником, яким є: ОСОБА_1 .

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року, в тому числі за Договором про надання споживчого кредиту № 3964983 від 08 квітня 2021 р., що укладений між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та позичальником, яким є: ОСОБА_1 .

Просили стягнути з відповідача на їх користь заборгованості за кредитним договором № 3964983 від 08 квітня 2021 р., в розмірі 43 210,97 грн., з яких: - заборгованість за тілом кредиту - 13100,00 грн.; - заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 29868,00 грн.; - нараховані 3% річних - 33,37 грн.; - інфляційні втрати - 209,60 грн., судовий збір та витрати на правову допомогу.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 20 серпня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 43 210,97 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 2 422,40 грн судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3 250,00 гривень.

Вищезгадане рішення суду в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі сторона відповідача не заперечує факту укладення кредитного договору № 3964983 від 08 квітня 2021 р. та отримання кредитних коштів у розмірі 13100 грн.

Однак, не погоджується з розрахунком заборгованості, який долучив позивач. Заперечу суму заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги в розмірі 29 868, 00 грн., оскільки станом на липень 2021 року сума обов?язкового платежу складала 25 793,00 грн., в погашення яких позивачка внесла кошти в сумі 6 720,30 грн.

Вважає, первісний кредитор відступив права вимоги іншому банку з сумою 18 078,00 грн., тому стягненню з відповідачки підлягає виключно сума 18 078,00 грн., а не 43 210,97 грн., як позивач зазначав у позовній заяві.

Вважає, п.6.3 кредитного договору несправедливим та таким, що підлягає визнанню недійсним.

Наголошує, що нарахований позивачем розмір заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги більше ніж в 2 рази більший за тіло кредиту, що в свою чергу є несправедливим та надмірним у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», та суперечить встановленим обмеженням ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» та порушує принцип розумності та добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов?язків на шкоду позичальника, як споживача послуг фінансової установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми відсотків, яка перевищує подвійну облікову ставки Національного банку України та становить більше ніж п?ятнадцять відсотків простроченого платежу.

Зазначає, що відповідач готовий заплатити тіло кредиту в розмірі 13 100,00 грн., та заборгованість по відсоткам виключно в період дії договору, тобто договір був укладений 08 квітня 2021 року строком на 30 днів, отже, в період з 08 квітня 2021 року по 08 травня 2021 року.

Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 серпня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким задоволити позовні вимоги частково стягнувши із відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 22500,00 гривень, з яких 15000,00 гривень тіло кредиту та 7500,00 гривень проценти за користування кредитними коштами

18 жовтня 2024 року до Львівського апеляційного суду надійшов відзив від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Звертає увагу, що відповідно до умов кредитного договору № 3964983 від 08 квітня 2021 року, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем, останньому надано кредит в розмірі 13 100 грн 00 коп. строком на 30 днів, тобто до 08 травня 2021 року.

Згідно п.п. 4.3.1 договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п.п. 4.2.2-4.2.4. договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Сторони Договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідач погодився на зазначені умови. Отже, ним було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості.

Таким чином, відповідно до наданого розрахунку заборгованості, нарахування відсотків здійснювалось в межах строку кредитування, визначеного та погодженого сторонами Договору з урахуванням автопролонгації Договору строком на 90 днів відповідно до умов Договору.

Просить залишити рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 серпня 2024 року по справі № 464/2101/24 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

23 грудня 2024 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» надійшло клопотання про розгляд справи в загальному провадженні із викликом сторін. Клопотання мотивовано тим, що справа є вагомою для сторони позивача, адже було придбане право грошової вимоги до відповідача та пред`явлено відповідну позовну заяву про стягнення боргу.

В свою чергу, заявник не надав деталізованих обґрунтувань щодо проведення судового засідання за участі сторін, доводів щодо такої необхідності не наводить.

Колегія суддів враховує ту обставину, що позивач скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу з можливістю заперечення усіх доводів апеляційної скарги.

Враховуючи, що предметом позову є стягнення грошової суми, розмір яких не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагає проведення судового засідання з повідомленням сторін, а проведення розгляду справи без повідомлення учасників справи не позбавляло їх можливості подати суду докази та письмові пояснення по суті позову, колегія суддів вважає, що клопотання не підлягає до задоволення.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення 11 лютого 2025 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи встановлено, що 08 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (кредитодавцем) та відповідачем (позичальником) укладено договір № 3964983 про надання споживчого кредиту у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» шляхом підписання електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора М728081.

Як передбачено договором, на умовах встановлених такого, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним.

За обумовленими та погодженими на власний розсуд сторонами визначено наступні умови: сума кредиту (загальний розмір) складає 13 100 грн; строк кредиту 30 днів, який може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього Договору (п. 1.4. Кредитного договору); стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день; знижена процентна ставка 1,805 % в день.

На підставі договору факторингу № 24-01/2022 від 24 січня 2022 року з додатком витягом з реєстру боржників , актом приймання- передаванням, платіжним дорученням з оплати за відступлення прав вимоги згідно з договором факторингу, укладеним між фінансовою компанією ТзОВ «Авентус Україна» (клієнт) та фінансовою установою ТзОВ «Вердикт капітал» (фактор), останнє набуло право вимоги за борговими зобов`язаннями відповідача за договором про надання споживчого кредиту.

Сторонами факторингу у цьому договорі погоджено, що право вимоги переходить до фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами акта приймання передавання реєстру боржників (Додаток № 2), який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги (п.6.1.4).

З огляду на долучення до матеріалів справи платіжного доручення з оплати за відступлення прав вимоги за договором факторингу, твердження відповідача про протилежне є надуманими.

На підставі договору № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 березня 2023 року з додатком витягом з реєстру боржників, актом прийому передачі реєстру боржників, укладеним між фінансовою компанією ТзОВ «Вердикт Капітал»» (первісний кредитор) та фінансовою установою ТзОВ «Коллект Центр» (новий кредитор), що є позивачем у даній справі, останній набув право вимоги за борговими зобов`язаннями відповідача за договором про надання споживчого кредиту.

Сторонами у цьому договорі про відступлення (купівлю-продаж) прав обумовлено, що права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором на набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами акта приймання-передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді (додаток № 4) п.5.2 договору.

Судом установлено, що позивачем умови укладеного договору виконано та надано відповідачу 13 100,00 грн кредиту, які були перераховані на карту відповідача, що підтверджується витребуваною із банку інформацією.

Отримавши кредит, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконував, а відтак, згідно з розрахунком позивача має заборгованість у сумі 43 210,97 грн, яка складається з: заборгованість за кредитом 13 100,00 грн; проценти за користування кредитом 29 868,00 грн; 33,37 грн 3 % річних; 209,60 грн інфляційні втрати (за період з 24.01.2022 по 23.02.2022).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд прийшов до висновку, що взяті на себе відповідачем зобов`язання за кредитним договором, ним не виконувалися належним чином, та з огляду на обов`язковість договору для сторін, доводи позивача щодо стягнення суми боргу у розмірі 43 210,97 грн з відповідача є підставними та позов підлягає до задоволення.

Однак, з таким висновком колегія суддів не може погодитися повністю, виходячи з наступного.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частин сьомої, дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.

Матеріалами справи стверджується, що 08 квітня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір позики №3964983 про надання споживчого кредиту у сумі 13 100, 00 грн.

ТОВ «Авентус Україна» перерахувало відповідачці кошти в сумі 13100 грн., що стверджується листом АТ КБ «Приват Банк» від 25 липня 2024 (а.с. 93) про здійснення 08 квітня 2021 року переказу коштів на суму 13 100 грн.

Вказаний договір, додаток № 1 до нього і паспорт споживчого кредиту до договору (а.с. 5-11) підписані електронним підписом «М728081» ОСОБА_1 08 квітня 2021 року о 15 год 57 хв.

Додаток № 1 і паспорт споживчого кредиту містить вказівку на суму кредиту, строк його видачі, знижену і стандартну відсоткові ставки, орієнтовну загальну вартість кредиту штрафи тощо.

Кредитний договір №3964983 містить персональні дані відповідачки, зокрема, її паспортні дані, номер картки платника податків, номера мобільного телефону, а також номер банківської платіжної картки, на який перераховуватимуться грошові кошти, реквізити якої надано споживачем. Також в даному кредитному договору визначено предмет, порядок та умови надання кредитного договору.

Відповідачка підтвердила, що ознайомлена і приймає умови кредитного договору (оферти), яка акцептована відповідачкою 08 квітня 2021 шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідача «М728081».

Наведене свідчить, що при укладенні цього договору сторони договору досягли згоди щодо всіх його істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірний договір укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, який надісланий первісним кредитором на номер телефону, зазначений ОСОБА_1 при реєстрації на сайті кредитодавця, на підтвердження чого в ідентифікаційній частині договору містяться код ідентифікатор відповідачки, що і є її безпосереднім підписом, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Без здійснення вказаних дій відповідачкою кредитний договір не був би укладений між сторонами.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачка суду не надала, та не подала доказів на спростування користування нею кредитними коштами.

Сторона відповідача не заперечує факту отримання кредитних коштів у розмірі 13 100 грн. та визнає той факт, що має перед позивачем заборгованість за тілом кредиту в розмірі 13 100 грн та заборгованості за відсотками.

Враховуючи те, що за умовами договору про надання споживчого кредиту № 3964983 від 08 квітня 2021 року ОСОБА_1 отримала кредитні кошти та користувалася ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надала, відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заборгованість за основним боргом в розмірі 13 100 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Коллект Центр», а відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Коллект Центр» надала належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитним договором, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною першою статті 612 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами в розмірі 29 868 грн.

Як вбачається з представленого позивачем розрахунку заборгованості за Кредитним договором станом на момент звернення до суду з позовом, становить 43 210,97 грн, яка складається з: заборгованість за кредитом 13 100,00 грн; проценти за користування кредитом 29 868,00 грн; 33,37 грн 3 % річних; 209,60 грн інфляційні втрати (за період з 24.01.2022 по 23.02.2022).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 висловила думку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також пеню, застосовувати штрафні санкції, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України

Оскільки договір про надання споживчого кредиту № 3964983 року укладено на 30 днів, строк дії договору закінчився 08 травня 2021 року.

Умовами договору передбачений порядок продовження строку його дії за ініціативою споживача (пролонгація), а також порядок автопролонгації строку кредиту.

Згідно з п. 4.2. договору про надання споживчого кредиту № 3964983 року від 08 квітня 2021 року споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн. (включно), може ініціювати продовження строку користування кредитом шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді акцептувати пропозицію (оферту) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту із зазначенням нової дати повернення на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти.

Як вбачається з розрахунку заборгованості 05 травня 2021 року та 14 травня 2021 року ОСОБА_1 сплатила відповідно 800 грн. та 8 160 грн. на погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 3964983 року від 08 травня 2021 року, які були зараховані як плата за відсотками.

З огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази направлення споживачу повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» протягом 24 годин з моменту внесення позичальником платежів в розмірі 800 грн. та 8 160 грн. щодо продовження строку користування кредитом та погодження нового строку кредиту із зазначенням нової дати повернення коштів, відсутні підстави вважати, що позивачем дотримано передбачений умовами договору про надання споживчого кредиту № 3964983 року від 08 травня 2021 року порядок його пролонгації з ініціативи споживача.

Відповідно до п. 4.3.1. договору про надання споживчого кредиту № 3964983 року від 08 травня 2021 року сторони домовилися, що у випадку якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача.

Оскільки на день закінчення строку дії договору про надання споживчого кредиту № 3964983 року від 08 травня 2021 року у ОСОБА_1 була наявна заборгованість за тілом кредиту в розмірі 13 100 грн., договір автопролонговано на строк, що не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, тобто, до 06 серпня 2021 року.

З огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставним, тому проценти за користування кредитними коштами за договором про надання споживчого кредиту № 3964983 року від 08 квітня 2021 року підлягали нарахуванню до 06 серпня 2021 року

Отже, відсотки за користування кредитом в період з 08 квітня 2021 року по 06 серпня 2021 року становлять 29 868 грн. а їх нарахування здійснено у відповідності до умов договору (13 100 грн. х 1,90% = 248,9 грн. х 120 днів (30 (строк кредитування) + 90 (строк автопролонгації) = 120 днів) = 29 868 грн.

Разом з тим, заявляючи вимогу про стягнення відсотків за користування кредитом, позивачем не враховано сплачених ОСОБА_1 05 травня 2021 року та 14 травня 2021 року платежів в рахунок погашення заборгованості за кредитом у розмірі 800 грн. та 8 160 грн., які були зараховані в оплату відсотків за користування кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості, долученим позивачем (а.с. 14-21).

Тому, розмір відсотків, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 20 908 грн. (29 868 грн. - 800 грн. 8 160 грн.).

Зобов`язання, яке виникло між сторонами, є грошовим. Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем умов кредитного договору. Інших підстав, що б свідчили про припинення між сторонами грошового зобов`язання, судом не встановлено.

Позивач має право вимагати від відповідача сплати 3% річних за період прострочення грошового зобов`язання та інфляційних втрат.

Разом з тим, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Відтак, позивачем не враховано вищевказаних перехідних положень ЦК України та помилково здійснено нарахування інфляційних втрат та 3% річних на загальну суму 242,97 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, кредитні кошти разом з процентами вчасно не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість, що свідчить на наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» суму заборгованості в розмірі 34 008 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 13 100 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 20 908 грн.

Доводи апеляційної скарги, що п.6.3. кредитного договору є несправедливим та підлягає визнанню недійсним, не заслуговують на увагу, оскільки договір споживчого кредиту № 3964983 від 08 квітня 2021 року відповідачем не оспорювався, а тому, з урахуванням приписів статті 204 ЦК України, є дійсним та підлягає виконанню.

Покликання апелянта на те, що строк дії договору про надання споживчого кредиту № 3964983 від 08 квітня 2021 року становив 30 календарних днів, не заслуговують на увагу, оскільки умовами договору передбачена його автопролонгація на строк не більше 90 днів поспіль у випадку наявності у позичальника заборгованості за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що нарахований позивачем розмір відсотків є несправедливим, таким, що суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», є безпідставними, оскільки в умовах договору сторони погодили між собою розмір відсотків за користування кредитними коштами, з яким відповідачка погодилася, підписавши договір про надання споживчого кредиту № 3964983 від 08 квітня 2021 року, відсотки нараховувалися за процентною ставкою, яка передбачена умовами договору протягом строку дії договору.

З приводу визначення судом першої інстанції витрат на правничу допомогу в розмірі 3250 грн., то відповідачка в апеляційній скарзі не зазначила жодних мотивів щодо його не співмірності зі складністю справи, а тому колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром цих судових витрат.

Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та стягнення на його користь заборгованості в розмірі 34 008 грн. то на підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які підлягають стягненню, слід змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» 1 913,70 грн. судового збору за подання позову, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з ТОВ «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 953,80 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» підлягає стягненню 1 913,70 грн. судового збору за подання позову, а з ТОВ «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 953,80 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, то враховуючи вимоги ч. 10 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» слід стягнути 959,90 грн. судового збору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 серпня 2024 року змінити.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» » заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 34 008 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 959,90 грн судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3 250,00 гривень.

В решті вимог - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 11 лютого 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.