Провадження № 4-с/686/3/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді Палінчака О.М.,

при секретарі Цибульській Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мігдальського Павла Павловича,

встановив:

10 грудня 2024 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мігдальського П.П.

Свою скаргу ОСОБА_2 мотивує тим, що 13.11.2024 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про прийняття до примусового виконання судового рішення до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Однак, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області ЦМУМЮ (м. Київ) Мігдальським П.П. було прийнято рішення від 03.12.2024 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання у зв`язку з невідповідністю вимогам закону (ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження») пред`явленого заявником до примусового виконання виконавчого листа. На думку державного виконавця вказаний виконавчий не передбачає застосування заходів примусового виконання рішення.

Однак, представник скаржника не погоджується з таким рішенням головного державного виконавця, оскільки у рішенні суду чітка вказано про повернення стягувачу ОСОБА_1 коштів боржником - Другим відділом державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

У зв`язку з наведеним, просить суд визнати неправомірним та скасувати рішення головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мігдальського П.П., яке оформлене повідомленням про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 03.12.2024 року, а саме виданого 26.05.2023 року ОСОБА_1 Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області виконавчого листа № 686/22607/21 на примусове виконання рішення суду в частині повернення йому грошових коштів в сумі 343 045 грн.; зобов`язати відповідального державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 686/22607/21, виданого 26.05.2023 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області про повернення Другим відділом державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (на даний час Другий відділ державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) учаснику прилюдних торгів ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 343 045 грн.

В судове засідання скаржник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 не з`явились, представник скаржника подав до суду заяву про розгляд скарги у його відсутності, вимоги скарги підтримав.

ОСОБА_3 та представник боржника Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомленні належним чином.

Представник Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України не є перешкодою для подальшого розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 серпня 2022 року по цивільній справі № 686/22607/21 було задоволено позов ОСОБА_3 до Другого відділу ДВС у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_1 про визнання недійсними електронних торгів та визнано електронні торги (реєстраційний номер лота 543690), що відбулись 22 червня 2021 року з продажу двокімнатної квартири, загальної площею 44,7 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 недійсними; скасовано протокол проведення електронних торгів № 543690 від 22.06.2022, складеного за результатами електронних торгів з продажу двокімнатної квартири, загальної площею 44,7 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; повернуто у власність ОСОБА_3 двокімнатну квартиру, загальною площею 44,7 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; Другому відділу ДВС у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) повернути учаснику прилюдних торгів ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 343045 грн. (триста сорок три гривні сорок п`ять гривень 00 коп.); стягнуто з Другого відділу ДВС у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 1362 грн.; повернуто з державного бюджету ОСОБА_3 судовий збір 2492,40 грн.

26 травня 2023 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області на виконання вищевказаного рішення суду ОСОБА_1 було видано виконавчий лист.

13 листопада 2024 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Лозінського М.В., звернувся із заявою про прийняття до примусового виконання судового рішення до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Поданою заявою він просив прийняти до примусового виконання виконавчий лист № 686/22607/21, що виданий 26.05.2023 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області про повернення Другим відділом ДВС у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) учаснику прилюдних торгів ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 343 045 грн.

Однак, за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області ЦМУМЮ (м. Київ) Мігдальським П.П. було прийнято рішення від 03.12.2024 року, яке оформлене повідомленням про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Тобто, ОСОБА_1 як стягувачу було відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення про повернення присуджених йому грошових коштів.

В обґрунтування підстав для прийняття такого рішення, головний державний виконавець зазначає про невідповідність вимогам закону пред`явленого заявником до примусового виконання виконавчого листа, оскільки останній не передбачає застосування заходів примусового виконання рішення. При цьому, державний виконавець послався на положення ст. ст. 4, 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно із ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

За умовами частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частинами першої та другою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (рішення Конституційного Суду України №18-рп/2012 від 13.12.2012).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №11-рп/2012 від 25.04.2012 року невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» унормовано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело як джерело права.

За умовами пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні по справі «Деркач та Палек проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, даний пункт передбачає "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 Конвенції як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право доступу до суду включає право на виконання судового рішення без надмірних затримок. За певних обставин така затримка може бути виправданою, але вона не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»).

У рішенні по справі «Чіжов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатись, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Глоба проти України» пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За умовами частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначаються, зокрема, повне прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Згідно резолютивної частини як рішення суду від 01.08.2022 року у справі № 686/22607/21 і пред`явленого до виконання ОСОБА_1 виконавчого листа чітко визначено: «Другому відділу ДВС у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) повернути учаснику прилюдних торгів ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 343 045 грн. (триста сорок три тисячі сорок п`ять гривень).

Отже, суд приходить до висновку, що виданий ОСОБА_1 виконавчий лист про повернення йому коштів відповідає вище зазначеним вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а також резолютивна його частина безперечно та однозначно передбачає заходи примусового виконання рішення а саме повернення їх боржником на користь стягувача.

Відповідно до положень ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст. 448 Цивільного процесуального кодексу України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до п. а) ч. 1 ст. 449 Цивільного процесуального кодексу України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 450-451 ЦПК України,-

постановив:

Скаргу задоволити.

Визнати неправомірним та скасувати рішення головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мігдальського Павла Павловича, яке оформлене повідомленням про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 03.12.2024 року, а саме виконавчого листа, виданого 26.05.2023 року ОСОБА_1 Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області № 686/22607/21 на примусове виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 серпня 2022 року по справі № 686/22607/21 в частині повернення ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 343 045 грн.

Зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 686/22607/21, виданого 26.05.2023 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області на виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 серпня 2022 року у справі № 686/22607/21 в частині: «Другому відділу ДВС у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) повернути учаснику прилюдних торгів ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 343045 грн. (триста сорок три гривні сорок п`ять гривень 00 коп.).».

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд м. Хмельницького суд шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 07 лютого 2025 року.

Суддя О.М. Палінчак