ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 603/774/24Головуючий у 1-й інстанції Галіян І. М.
Провадження № 22-ц/817/262/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Хома М. В., Храпак Н. М.,

секретаря судового засідання Дідух М.Є.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №603/774/24 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на ухвалу Монастириського районного суду Тернопільської області від 20 грудня 2024 року, постановлену суддею Галіян І.М., про відмову у відкритті провадження у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_2 про стягнення плати за безоблікове водокористування, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі ПрАТ «АК «Київводоканал», позивач, апелянт) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , про стягнення з відповідача 21060.67 грн плати за безоблікове водокористування.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 16.09.2020 ПрАТ «АК «Київводоканал» проведено обстеження систем водопостачання та водовідведення об`єкта, належного ОСОБА_3 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами перевірки виявлено самовільне водокористування, що було зафіксовано у відповідному акті обстеження № 238147. Оскільки відповідач самовільно користувався послугами з централізованого водопостачання та водовідведення (без згоди позивача та без укладеного договору), його водокористування вважається безобліковим. На виконання висунутої позивачем вимоги щодо усунення виявлених недоліків ОСОБА_3 24.09.2020 подав заяву з проханням укласти договір на надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення по об`єкту, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що об`єм води, спожитої відповідачем за 30 днів безоблікового водокористування, становить 916 м3, загальна вартість якої 21060.67 грн. Однак на момент звернення до суду із цим позовом ОСОБА_3 в добровільному порядку не виконав вимоги позивача щодо сплати вказаної заборгованості.

Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 20.12.2024 у відкритті провадження в зазначеній вище справі відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою ПАТ «АК «Київводоканал» подало на неї апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену ухвалу суду та постановити нову, якою направити дану справу до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії відкриття провадження.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про належність даного спору до господарської юрисдикції, оскільки у відповідача відсутня класифікація видів економічної діяльності, необхідної для провадження господарської діяльності з розливу питної води.

Також вказує, що у позивача відсутні документи, що підтверджують здійснення саме ним господарської діяльності на пункті розливу води по вул.Здолбунівська, 13 в м.Києві, а тому суду необхідно було в ході розгляду даної справи встановити належних відповідачів, що є його обов`язком.

Відзиву на апеляційну скаргу до Тернопільського апеляційного суду не надходило.

В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній.

Інші учасники, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

У відповідності до вимог ст.ст.130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності сторони.

Заслухавши доповідача, пояснення сторони по справі, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За вимогами ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

На думку колегії суддів, оскаржувана ухвала місцевого суду вказаним вище вимогам закону відповідає.

В судовому засіданні встановлено наступні обставини.

Спір щодо безоблікового водокористування виник між ПрАТ «АК «Київводоканал» та ОСОБА_3 , як фізичною особою-підприємцем (далі ФОП), який здійснював господарську діяльність з розливу води на об`єкті (пункті розливу) по АДРЕСА_1 , що підтверджується Актом обстеження водоспоживання та водовідведення об`єкту № 238147 від 16.09.2020.

24.09.2020 ФОП ОСОБА_3 подав заяву до позивача з проханням укласти договір на надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення по об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з розрахунком за безоблікове, самовільне користування послугами №68/2/20 від 31.12.2020 ОСОБА_3 перед позивачем заборгував 21060.67 грн.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини між ПрАТ «АК «Київводоканал» та ОСОБА_3 виникли щодо заборгованості внаслідок безоблікового водокористування, здійсненого відповідачем саме як фізичною особою-підприємцем під час зайняття ним господарською (підприємницької) діяльністю на пункті розливу води по АДРЕСА_1 .

З таким рішенням суду погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ (постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 726/1538/16-ц та від 15.01.2020 у справі №492/1519/15-ц).

У статтях 1 та 2 ЦПК України зазначено про призначення ЦПК України і визначені завдання та основні засади цивільного судочинства.

ЦПК України визначає юрисдикцію і повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Аналогічно статті 1 та 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначають призначення ГПК України та завдання і основні засади господарського судочинства.

ГПК України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частина перша статті 19 ЦПК України встановлює, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У пункті 1 частини першої статті 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала у постановах від 01.03.2018 у справі № 461/12052/15, від 23.01.2019 у справі №210/2104/16 та інших, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, по-друге, спеціальний суб`єктний склад спору, у якому однією із сторін є, як правило, фізична особа.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №753/12916/15 викладено правову позицію, згідно з якою 15.12.2017 - дати набрання чинності Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» - спір щодо правочину, укладеного на забезпечення виконання основного зобов`язання, належить до юрисдикції господарського суду, якщо таке основне зобов`язання є господарським і спір щодо нього підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06.11.2023 у справі №201/5876/22 зазначено наступне: «справи щодо правочину, у тому числі оскарження реєстраційних дій щодо такого правочину, укладеного на забезпечення виконання основного зобов`язання між юридичними особами, належить до юрисдикції господарського суду, оскільки такий правочин є похідними від кредитних правовідносин господарюючих суб`єктів».

Як видно зі змісту позовної заяви, спір у цій справі стосується стягнення плати за безоблікове водокористування, сторонами якого є юридична особа та фізична особа-підприємець, тобто, стосується правовідносин, які є похідними від правовідносин господарюючих суб`єктів. При цьому колегія суддів погоджується з мотивами суду першої інстанції про те, що заборгованість за відповідачем виникла саме внаслідок зайняття ним господарською діяльністю з надання послуг у пункті розливу води за адресою: вул.Здолбунівська, 13 у м.Києві, як ФОП.

Доводи апеляційної скарги про те, що правовідносини сторін не мають ознак господарсько-правових, оскільки у відповідача відсутня класифікація видів економічної діяльності, необхідної для провадження господарської діяльності з розливу питної води, є безпідставними та можуть у встановлених законом випадках лише свідчити про зайняття відповідачем господарською діяльністю без дозвільних документів, що не є предметом розгляду даної справи.

Що стосується доводів апелянта про те, що у позивача відсутні документи, які підтверджують здійснення саме відповідачем господарської діяльності на пункті розливу води по АДРЕСА_1 , а тому суду необхідно було відкрити провадження у справі і в ході розгляду даної справи встановити належних відповідачів, то такі доводи є необґрунтованими та суперечливими, оскільки саме позивач у своєму Акті обстеження водоспоживання та водовідведення об`єкту №238147 від 16.09.2020, складеному у присутності відповідача, зазначив, що пункт розливу води по АДРЕСА_1 належить саме ФОП ОСОБА_3 .

Більше того, як підтвердив сам позивач у своїй позовній заяві та долучив відповідні докази, а саме заяву ФОП ОСОБА_3 до ПрАТ «АК «Київводоканал» від 24.09.2020, відповідач, як ФОП звернувся до позивача з метою укласти договір на надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.

Крім того, саме до ОСОБА_3 була адресована вимога ПрАТ «АК «Київводоканал» від 29.01.2024 про сплату коштів у розмірі 21060.67 грн за безоблікове водокористування.

За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, який відмовив у відкритті провадження.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, в цілому зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваної ухвали суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» - залишити без задоволення.

Ухвалу Монастириського районного суду Тернопільської області від 20 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2025 року.

Головуючий

Судді