Справа №345/4453/23
Провадження № 2/345/83/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.02.2025 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

у складі головуючого судді Сухарник І.І.

з участю секретаря судового засідання Рибчук Ю.М.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -

встановив:

Представник позивача звернулася в суд з даним позовом, мотивуючи його тим, що ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_3 договір позики від 20.07.2018, згідно якого позивач передав, а відповідач отримав та зобов`язався повернути 65000,00 грн. Кошти відповідач зобов`язався повернути до 20.01.2019 року. На даний час борг не повернуто, тому представник позивача звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути 1201814,00 грн боргу за договором позики, що включає суму позики 65000,00 грн, 3% річних 419,00 грн, інфляційні втрати 32695,00 грн та пеню 1103700,00 грн, а також судові витрати в сумі 22018,14 грн, що складаються з 12018,14 грн судового збору та 10000,00 витрат на правничу допомогу (а.с.1-3).

Ухвалою суду від 13.09.2023 відкрито провадження в справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження (а.с.24).

Заочним рішенням від 16.11.2023 позов було задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 20.07.2018 в розмірі 812529,00 грн (65000,00 грн сума позики, 419,00 грн 3% річних, 13260,00 грн інфляційних втрат, 733850,00 грн пені), судовий збір в розмірі 8125,46 грн, та витрати на правничу допомогу в сумі 6761,00 грн. (а.с.29-32).

20.08.2024 від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Білана В.Ю. до суду надійшла заява про перегляд заочного рішення, в якій просив скасувати заочне рішення від 16.11.2023 та призначити справу до розгляду в загальному порядку. В заяві посилався на те, що відповідач не зміг взяти участь у справі з об`єктивних підстав, оскільки про розгляд даної справи не був повідомлений. Зазначив, що з 2020 року відповідач перебуває закордоном. Також, в заяві зазначив, що твердження позовної заяви про те, що відповідач не здійснив жодної оплати на погашення боргу не відповідає дійсності, адже відповідач здійснив часткову оплату (що підтверджується квитанціями), у зв`язку з чим сума боргу по договору позики фактично в 2018 році становила 52000,00 грн, а не 65000,00 грн, як зазначено в позовній заяві. Саме з цієї суми повинен був здійснюватися розрахунок пені, відсотків річних, інфляційних втрат. Крім того, представник відповідача зазначає, що позовна давність в один рік застосовується до вимоги про стягнення пені, однак вона застосовується судом лише за заявою сторони у спорі. Відповідач був позбавлений можливості звернутись до суду з заявою про застосування позовної давності. Також в 2021 році ОСОБА_5 від імені відповідача було оплачено 22613,07 грн, у зв`язку з чим на даний час сума боргу по договору становить 29388,00 грн (а.с.42-46).

17.09.2024 судом отримано від представника заявника ОСОБА_4 адвоката Білана А.М. доповнення до заяви в якому зазначав, що згідно інформації ПАТ «КБ «Приватбанк» ОСОБА_4 оплатив на рахунок ОСОБА_3 62638,20 грн. Також в 2021 році ОСОБА_5 від імені відповідача було оплачено 22613,07 грн. Разом по договору позики оплачено 85251,27 грн. Представник відповідача зазначав, що відповідач у зв`язку із тим, що не знав про розгляд своєї справи, був позбавлений процесуальної можливості звернутись до суду із заявою про застосування у даному спорі позовної давності до вимог про стягнення з нього пені. Зважаючи на те, що позивач звернувся до суду тільки у 2023 році, то пеня, як така не підлягала до стягнення з врахуванням строків позовної давності. Крім того, пунктом 6 Договору позики грошових коштів передбачено, що позикодавець повинен був підтверджувати заявою факт повернення коштів відповідачем. При цьому, ОСОБА_3 жодних заяв про повернення позики не писала. Більше того, у своєму позові ОСОБА_3 приховала від суду ті факти, що зі сторони позивача систематично сплачувались кошти по договору позики грошових коштів. У зв`язку із тим, що позивачем не було надано жодних заяв відповідачу на підтвердження виконання зобов`язань, з 21.09.2018 року відповідач набув в порядку абзацу 2 ч. 1 ст. 613 ЦК України права на відстрочення виконання зобов`язань по Договору позики грошових коштів від 20.07.2018 року на час такого прострочення позивачем, а у даному випадку до моменту звернення позивача до суду (а.с.70-73).

21.10.2024 до суду від представника позивача ОСОБА_3 адвоката Івасишин З.З. надійшло заперечення на заяву про скасування заочного рішення. В запереченні сказано, що відповідач був достовірно обізнаний як про наявність згаданого рішення суду, так і про виконавче провадження, відкрите за виконавчим листом від 13.02.2024 № 345/4453/23. Представник позивача зазначала, що згідно договору позики від 20.07.2018 ОСОБА_4 мав до 20.01.2019 повністю виконати зобов`язання за договором, що не було зроблено. Зобов`язання мало виконуватися в м. Івано-Франківську готівкою. Квитанції, які надані представником відповідача без жодної вказівки на правовідносини, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджують виконання зобов`язання за конкретним договором. Жодного доказу ні належності виконання зобов`язання, ні відмови в його прийнятті відповідачем не надано. У зв`язку з цим, представник позивача просила відмовити в поновленні строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області № 345/4453/23 від 16.11.2023, а також залишити заяву про перегляд заочного рішення без розгляду (а.с.140-142).

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.10.2024 заочне рішення суду від 16.11.2023 скасовано, справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження (а.с.152-155).

12.11.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача (а.с.159-163). В відзиві зазначено, що в період з серпня 2018 року по березень місяць 2021 року ОСОБА_4 здійснив на банківський рахунок ОСОБА_3 (рахунок відкритий в ПАТ КБ «ПриватБанк») наступні платежі: 20.09.2018 здійснено переказ коштів у розмірі 2500,00 грн, 20.10.2018 здійснено переказ коштів у розмірі 2500,00 грн, 21.11.2018 здійснено переказ коштів у розмірі 2500,00 грн, 20.12.2018 здійснено переказ коштів у розмірі 2500,00 грн, 20.01.2019 здійснено переказ коштів у розмірі 2500,00 грн, 20.02.2019 здійснено переказ коштів у розмірі 2500,00 грн, 21.03.2019 здійснено переказ коштів у розмірі 2500,00 грн, 20.04.2019 здійснено переказ коштів у розмірі 2500,00 грн, 21.05.2019 здійснено переказ коштів у розмірі 2500,00 грн, 26.06.2019 здійснено переказ коштів у розмірі 2500,00 грн, 20.07.2019 здійснено переказ коштів у розмірі 2500,00 грн, 20.08.2019 здійснено переказ коштів у розмірі 2500,00 грн, 23.09.2019 здійснено переказ коштів у розмірі 2500.00 грн, 20.10.2019 здійснено переказ коштів у розмірі 2500,00 грн, 20.11.2019 здійснено переказ коштів у розмірі 2500,00 грн, 20.12.2019 здійснено переказ коштів у розмірі 2500,00 грн, 20.01.2020 здійснено переказ коштів у розмірі 2500,00 грн, 26.02.2020 здійснено переказ коштів у розмірі 2500,00 грн, 28.04.2020 здійснено переказ коштів у розмірі 5025,13 грн, 22.05.2020 здійснено переказ коштів у розмірі 2512,56 грн, 20.08.2020 здійснено переказ коштів у розмірі 7537,69 грн, 18.11.2020 здійснено переказ коштів у розмірі 5025,13 грн, 20.11.2020 здійснено переказ коштів у розмірі 2512,56 грн, 11.02.2021 здійснено переказ коштів на суму 5025,13 грн. Всього відповідачем по договору позики було сплачено позивачу 62638,20 грн. Представник відповідача також звертає увагу на те, що на рахунок ОСОБА_3 було перераховано 10.05.2021 року 7537,69 грн. та 10.11.2021 року 15075,38 грн. ОСОБА_5 від імені відповідача, а разом 22613,07 грн. Отже, разом позивач по договору позики отримав 85251,27 грн.

Також представник відповідача просив застосувати позовну давність щодо вимоги позивача про стягнення пені за період з 20.09.2018 по 11.03.2019, адже позивачем пропущено строк позовної давності 1 рік. Крім того, зазначає, що під час дії карантину (з 11.03.2020 по 27.06.2023) пеня не застосовується. Нарахування пені згідно договору позики можливе в період з 11.03.2019 по 11.03.2020 (у разі відсутності прострочки кредитора).

Крім того, пунктом 6 Договору позики грошових коштів передбачено, що Позикодавець повинен був підтверджувати заявою факт повернення коштів відповідачем. При цьому, ОСОБА_3 , жодних заяв про повернення позики не писала. Більше того, у своєму позові ОСОБА_3 приховала від суду ті факти, що зі сторони позивача систематично сплачувались кошти по договору позики грошових коштів.

Представник відповідача вважає, що у даній справі підлягають до застосування вимоги ч. 4 ст. 545 ЦК України прострочення кредитора. Частиною 1 ст. 613 ЦК України передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора (ч. 2 ст. 613 ЦК України). Таким чином, у зв`язку із тим, що позивачем не видалось жодних заяв відповідачу на підтвердження виконання зобов`язань, з 21.09.2018 року відповідач набув в порядку абзацу 2 ч. 1 ст. 613 ЦК України права на відстрочення виконання зобов`язань по Договору позики грошових коштів від 20.07.2018 року на час такого прострочення позивачем. При розгляді даної справи представник відповідача просить враховувати те, що зі сторони позивача було вчинено порушення умов договору, а тому вимоги ст. 625 ЦК України не повинні застосовуватись до відповідача. Також неправильним буде нарахування та стягнення неустойки з відповідача на користь позивача за договором позики, адже останній сам вчинив порушення умов договору, що надало відповідачу право притримання (відстрочення) виконання зобов`язання.

Також представник відповідача звертає увагу суду, що згідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, під час дії воєнного стану до даних правовідносин не застосовуються вимоги ст. 625 ЦК України, а також не нараховуються ані пеня, штраф чи неустойка по договорах позики. Тому вимоги позивача про стягнення пені з 11.03.2020 та вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 24.02.2022 по час звернення до суду не можуть бути задоволені.

Крім того, представник відповідача просить суд застосувати вимоги ч.3 ст.551 ЦК України та зменшити розмір неустойки до розміру фактичного боргу 0,00 грн (у разі, якщо суд прийде до переконань про необхідність стягнення неустойки).

У відзиві представник відповідача просить суд відмовити в позові в повному обсязі (а.с.159-163).

Ухвалою суду від 22.11.2024 закрито підготовче провадження. Справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с.168-169).

Позивач в судове засідання не з`явилася. Присутня в судовому засіданні представник позивача адвокат Івасишин З.З. уточнила позовні вимоги і просила стягнути з відповідача борг згідно договору позики в сумі, яку було ухвалено стягнути заочним рішенням суду від 16.11.2023 - в розмірі 812529,00 грн (65000,00 грн сума позики, 419,00 грн 3% річних, 13260,00 грн інфляційних втрат, 733850,00 грн пені). Пояснила, що в договорі позики від 20.07.2018 року, який був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , було визначено спосіб виконання договору - готівкою, місце виконання м.Івано-Франківськ та особу, яка має виконувати договір. Повернення боргу має підтверджуватися письмовою розпискою (заявою) від позикодавця. Відповідач не виконав умови договору, позику не повернув готівкою, жодних розписок від позикодавця не отримував.

Також адвокат Івасишин З.З. зазначає, що у відповідача є два закордонні паспорти, тому додана до матеріалів справи копія відповідача паспорту не підтверджує, що він виїжджав закордон, оскільки копії другого паспорт у немає в матеріалах справи.

Представнику позивача невідомо, чи існують інші правовідносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , крім вищезазначеного договору позики.

Адвокат Івасишин З.З. підтвердила, що на банківський рахунок ОСОБА_3 надходили кошти від ОСОБА_4 (яка саме сума представнику не відомо), однак ці кошти не мають жодного відношення до вищевказаного договору позики між сторонами. В наданих стороною відповідача банківських виписках в жодній транзакції не зазначено, що дані кошти були перераховані саме на погашення по договору позики від 20.07.2018 року. Проте адвокат Івасишин З.З. не заперечує справжність банківських виписок. Представник позивача зазначає, що ОСОБА_4 має право звернутися до ОСОБА_3 з позовом про повернення безпідставно сплачених коштів.

Адвокат Івасишин З.З. звертає увагу, що в справі є квитанції, які оплачені іншою особою, яка не має жодного відношення до договору позики між сторонами. Зазначила, що договір може виконуватися іншою особою тільки за домовленістю сторін, а такої домовленості не було.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Присутній в судовому засіданні представник відповідача адвокат Білан А.М. просив відмовити в задоволенні позову повністю з підстав, зазначених у відзиві. Пояснив, що відповідачем здійснювалися оплати на погашення боргу згідно договору позики від 20.07.2018 року, укладеного між сторонами, на банківський рахунок позивачки ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст.1049 ЦК України. Вважає, що посилання сторони позивача про те, що повернення коштів мало відбуватися в м. Івано-Франківську готівкою не заслуговують на увагу, адже місцем виконання договору має бути конкретна поштова адреса. Зазначення в договорі місцем виконання «м. Івано-Франківськ» дозволяє позивачу маніпулювати, уникати виконання договору та нараховувати пеню. Виконати таку вимогу договору неможливо.

Представник відповідача звертає увагу, що ОСОБА_4 не мав іншого способу отримати реквізити банківського рахунку ОСОБА_3 , ніж від неї самої.

Крім того, оскільки у відповідача закінчився термін дії документів (банківська картка), а у іншій державі він не міг їх поновити, то він попросив свого брата здійснити платежі по договору позики. Братом було здійснено два платежі на загальну суму 22613,07 грн.

Представник відповідача зазначає, що кошти по договору позики було повернуто в повному обсязі.

Також Адвокат Білан А.М. звертає увагу суду на те, що представник позивача визнала факт поступлення коштів від відповідача на рахунок позивача.

Адвокат Білан А.М. вказує, що відповідач стверджує, що між ним та ОСОБА_3 , крім вищезазначеного договору позики, інших правовідносин не існувало. Звертає увагу суду на те, що позивач повинен надати суду всю інформацію щодо позову, однак стороною позивача порушено вимоги ст. 43 ЦПК України, а саме не надано відповідь на питання, чи існують інші договори між позивачем та відповідачем.

Представник відповідача просить врахувати строк позовної давності щодо позовної вимоги про сплату пені. Також просить застосувати положення ч.3 ст. 551 ЦК України: оскільки неустойка значно перевищує розмір боргу, а кошти згідно договору було повернуто, то представник відповідача просить суд зменшити розмір неустойки до суми боргу, яка буде встановлена судом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами був укладений договір позики грошових коштів від 20.07.2018, згідно якого ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_4 строком до 20.01.2019 грошові кошти в сумі 65000,00 грн., а ОСОБА_4 зобов`язався здійснити повернення позики у строк, визначений договором (а.с.5).

Згідно п.5 договору позики, виконання позичальником свого зобовязання за цим договором має бути здійснено в м. Івано-Франківськ готівкою.

Згідно п.13 договору позики від 20.07.2018, своїм підписом під цим договором позичальник свідчить, що сума позики одержана в момент підписання даного договору (а.с.5).

Згідно п.9 договору позики від 20.07.2018, за прострочення виконання зобов`язань за цим договором позичальник виплачує пеню в розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення, а сума позики має бути виплачена з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції (а.с.5).

Згідно розрахунку заборгованості, який є додатком до позовної заяви, сума позики становить 65000,00 грн., кількість днів прострочення 1698 днів (з 21.01.2019 по 01.09.2023), 3% річних 419,00 грн., сума інфляційних втрат 32695,00 грн., сума пені за прострочення 1103700,00 грн., а загальна сума боргу становить 1201814,00 грн. (а.с.6).

Відповідно до виписок з банківських рахунків відповідача ОСОБА_4 , які виготовлені АТ КБ «Приватбанк», за період з вересня 2018 року по лютий 2021 року ОСОБА_4 здійснив на рахунок ОСОБА_3 (рахунок відкритий в АТ КБ «Приватбанк») наступні платежі: 20.09.2018 здійснено переказ коштів у розмірі 2500,00 грн, 20.10.2018 здійснено переказ коштів у розмірі 2500,00 грн, 21.11.2018 здійснено переказ коштів у розмірі 2500,00 грн, 20.12.2018 здійснено переказ коштів у розмірі 2500,00 грн, 20.01.2019 здійснено переказ коштів у розмірі 2500,00 грн, 20.02.2019 здійснено переказ коштів у розмірі 2500,00 грн, 21.03.2019 здійснено переказ коштів у розмірі 2500,00 грн, 20.04.2019 здійснено переказ коштів у розмірі 2500,00 грн, 21.05.2019 здійснено переказ коштів у розмірі 2500,00 грн, 26.06.2019 здійснено переказ коштів у розмірі 2500,00 грн, 20.07.2019 здійснено переказ коштів у розмірі 2500,00 грн, 20.08.2019 здійснено переказ коштів у розмірі 2500,00 грн, 23.09.2019 здійснено переказ коштів у розмірі 2500.00 грн, 20.10.2019 здійснено переказ коштів у розмірі 2500,00 грн, 20.11.2019 здійснено переказ коштів у розмірі 2500,00 грн, 20.12.2019 здійснено переказ коштів у розмірі 2500,00 грн, 20.01.2020 здійснено переказ коштів у розмірі 2500,00 грн, 26.02.2020 здійснено переказ коштів у розмірі 2500,00 грн, 28.04.2020 здійснено переказ коштів у розмірі 5025,13 грн, 22.05.2020 здійснено переказ коштів у розмірі 2512,56 грн, 20.08.2020 здійснено переказ коштів у розмірі 7537,69 грн, 18.11.2020 здійснено переказ коштів у розмірі 5025,13 грн, 20.11.2020 здійснено переказ коштів у розмірі 2512,56 грн, 11.02.2021 здійснено переказ коштів на суму 5025,13 грн. Всього відповідачем оплачено на рахунок позивачки 72638,20 грн (а.с.74-131).

Крім того, згідно доданих до матеріалів справи чеків, на рахунок ОСОБА_3 . ОСОБА_5 10.05.2021 року було перераховано 7537,69 грн та 10.11.2021 року було перераховано 15075,38 грн, а разом 22613,07 грн (а.с.63, 64).

Також в матеріалах справи наявні копія паспорта ОСОБА_4 з відмітками держави Китай (а.с.48-60) та лист Державної міграційної служби, в якому вказано, що на ім`я ОСОБА_4 видавалися закордонні паспорти 12.02.2014 та 22.12.2017 (а.с.148).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , який є двоюрідним братом відповідача ОСОБА_4 , повідомив суду, що за проханням відповідача ОСОБА_6 двічі перераховував кошти на рахунок позивачки на загальну суму 22613,07 грн. (погашав борг). ОСОБА_6 повідомив, що ОСОБА_4 не розповідав йому деталей про всій борг (свідку невідомо деталей договору позики). Він не знав, що при проведенні оплати необхідно зазначати призначення платежу. ОСОБА_6 пояснив, що у ОСОБА_4 були прострочені документи, він знаходиться закордоном, тому самостійно ОСОБА_4 не міг оплатити ці кошти. Також свідок пояснив, що будь-яких договірних відносин з позивачкою у нього не було.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання його позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, яке складено окремо чи міститься в тексті договору, про завершену дію щодо передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 05 вересня 2018 року у справі №756/8630/14-ц (провадження №61-8792св18.

В договорі позики від 20.07.2018 зазначено, що своїм підписом під цим договором позичальник свідчить, що сума позики одержана в момент підписання даного договору.

Факт отримання грошових коштів при розгляді справи стороною відповідача не оспорювався. Оцінюючи подані докази в сукупності, суд вважає, що стороною позивача надано докази, що підтверджують укладення договору позики, отримання грошових коштів відповідачем, погодження сторонами всіх істотних умов договору позики.

Відповідно до ч. 1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частина 3 ст.1049 ЦК України передбачає, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно ч.1,2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У відповідності до ч.1,4-7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як зазначив представник відповідача, відповідач здійснював оплати за договором позики на банківський рахунок позивача.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 за період з вересня 2018 року по лютий 2021 року переказав ОСОБА_3 (на рахунок відкритий в АТ КБ «Приватбанк») кошти в загальній сумі 72638,20 грн, що підтверджується банківськими виписками (а.с. 74-131).

Стороною позивача в судовому засіданні визнано факт отримання позивачем даних коштів, жодним чином не спростовано наведений факт об`єктивними доказами. Однак представником позивача зазначено, що ці кошти не мають жодного відношення до вищевказаного договору позики між сторонами, адже в жодній транзакції не зазначено, що дані кошти були перераховані саме на погашення по договору позики від 20.07.2018 року. Проте, стороною позивача також не надано жодного підтвердження того, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , крім вищезазначеного договору позики, існували будь-які інші правовідносини (зобов`язання, договори), що допускати б оплату коштів відповідачем позивачу. В той же час відповідач стверджує, що між ним та ОСОБА_3 , крім вищезазначеного договору позики, інших правовідносин не існувало, а кошти в загальній сумі 72638,20 грн були оплачені ним на банківський рахунок позивачки як погашення боргу згідно договору позики від 20.07.2018.

Оскільки стороною позивача не надано жодних доказів на підтвердження існування будь-яких інших правовідносини між сторонами (крім вищезазначеного договору позики), що допускати б оплату коштів відповідачем позивачу, а також враховуючи положення ч.3 ст.1049 ЦК України (позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця), то суд приходить до висновку, що кошти в загальній сумі 72638,20 грн були оплачені відповідачем для погашення боргу по договору позики від 20.07.2018 року.

Що ж стосується оплати ОСОБА_6 на рахунок ОСОБА_3 коштів у сумі 22613,07 грн, то судом встановлено, що ОСОБА_6 не є стороною договору позики від 20.07.2018 року. Судом не встановлено наявність будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем про можливість оплати коштів іншою особою. ОСОБА_6 в своїх показаннях зазначив, що за проханням відповідача він перераховував кошти на рахунок позивачки, однак йому невідомо деталей договору позики між позивачем та відповідачем, тобто свідком не підтверджено, що оплати ним проводилися на погашення договору позики від 20.07.2018 року. Таким чином, суду не надано достатніх доказів того, що кошти у сумі 22613,07 грн були оплачені для погашення боргу по договору позики від 20.07.2018 року, тому суд не враховує дані кошти як оплату по договору позики від 20.07.2018 року.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що відповідачем погашено основну суму позики 65000,00 грн повністю.

Щодо стягнення з відповідача пені за прострочення оплати згідно договору позики, то суд дійшов наступних висновків.

Згідно п. 3 договору позики від 20.07.2018 року, повернення позики мало здійснюватися за наступним графіком: 20.08.2018 мало бути оплачено: 2500,00 грн; 20.09.2018 мало бути оплачено: 2500,00 грн; 20.10.2018 мало бути оплачено: 2500,00 грн; 20.11.2018 мало бути оплачено: 2500,00 грн; 20.12.2018 мало бути оплачено: 2500,00 грн; 20.01.2019 мало бути оплачено: 52500,00 грн. Загальна сума 65000,00 грн.

Однак відповідачем оплати були здійснені з порушенням строків оплати, у зв`язку з чим судом визначено періоди прострочення та суму прострочення протягом конкретних періодів:

протягом періоду 20.08.18-19.09.18 (31 день) прострочена сума боргу становила 2500,00 грн;

20.09.2018 оплачено 2500,00 грн; протягом періоду 20.09.18-19.10.18 (30 днів) прострочена сума боргу становила 2500,00 грн;

20.10.2018 оплачено 2500,00 грн; протягом періоду 20.10.18-20.11.18 (32 дні) прострочена сума боргу становила 2500,00 грн;

21.11.2018 оплачено 2500,00 грн; протягом періоду 21.11.18-19.12.18 (29 днів) прострочена сума боргу становила 2500,00 грн;

20.12.2018 оплачено 2500,00 грн; протягом періоду 20.12.18-19.01.19 (31 день) прострочена сума боргу становила 2500,00 грн;

20.01.2019оплачено 2500,00 грн; протягом періоду 20.01.19-19.02.19 (31 день) прострочена сума боргу становила 52500,00 грн;

20.02.2019оплачено 2500,00 грн; протягом періоду 20.02.19-11.03.19 (20 днів) прострочена сума боргу становила 50000,00 грн;

протягом періоду 12.03.19-20.03.19 (9 днів) прострочена сума боргу становила 50000,00 грн;

21.03.2019 оплачено 2500,00 грн; протягом періоду 21.03.19-19.04.19 (30 днів) прострочена сума боргу становила 47500,00 грн;

20.04.2019 оплачено 2500,00 грн; протягом періоду 20.04.19-20.05.19 (31 день) прострочена сума боргу становила 45000,00 грн;

21.05.2019 оплачено 2500,00 грн; протягом періоду 21.05.19-25.06.19 (36 днів) прострочена сума боргу становила 42500,00 грн;

26.06.2019 оплачено 2500,00 грн; протягом періоду 26.06.19-19.07.19 (25 днів) прострочена сума боргу становила 40000,00 грн;

20.07.2019 оплачено 2500,00 грн; протягом періоду 20.07.19-19.08.19 (31 день) прострочена сума боргу становила 37500,00 грн;

20.08.2019оплачено 2500,00 грн; протягом періоду 20.08.19-22.09.19 (34 дні) прострочена сума боргу становила 35000,00 грн;

23.09.2019 оплачено 2500,00 грн; протягом періоду 23.09.19-19.10.19 (27 днів) прострочена сума боргу становила 32500,00 грн;

20.10.2019 оплачено 2500,00 грн; протягом періоду 20.10.19-19.11.19 (31 день) прострочена сума боргу становила 30000,00 грн;

20.11.2019 оплачено 2500,00 грн; протягом періоду 20.11.19-19.12.19 (30 днів) прострочена сума боргу становила 27500,00 грн;

20.12.2019 оплачено 2500,00 грн; протягом періоду 20.12.19-19.01.20 (31 день) прострочена сума боргу становила 25000,00 грн;

20.01.2020 оплачено 2500,00 грн; протягом періоду 20.01.20-25.02.20 (37 днів) прострочена сума боргу становила 22500,00 грн;

26.02.2020 оплачено 2500,00 грн; протягом періоду 26.02.20-10.03.20 (14 днів) прострочена сума боргу становила 20000,00 грн;

протягом періоду 11.03.20-27.04.20 (48 днів) прострочена сума боргу становила 20000,00 грн;

28.04.2020 оплачено 5025,13 грн; протягом періоду 28.04.20-21.05.20 (24 дні) прострочена сума боргу становила 14974,87 грн;

22.05.2020 оплачено 2512,56 грн; протягом періоду 22.05.20-19.08.20 (90 днів) прострочена сума боргу становила 12462,31 грн;

20.08.2020 оплачено 7537,69 грн; протягом періоду 20.08.20-17.11.20 (90 днів) прострочена сума боргу становила 4924,62 грн;

18.11.2020 оплачено 5025,13 грн; основна сума боргу оплачена повністю.

Стороною відповідача було заявлено про застосування позовної давності до вимоги про стягнення пені.

Частиною 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 3 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Згідно Постанови КМУ від 11.03.2020 року № 211 в Україні введено карантин. Згідно Постанови КМУ від 27.06.2023 № 651 дію карантину відмінено з 24:00 годин 30.06.2023 року.

Згідно Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», воєнний стан в Україні запроваджено із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та в подальшому продовжено по теперішній час.

Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Оскільки перебіг позовної давності зупинений з 11.03.2022 по даний час, то суд приходить до висновку, що з урахуванням терміну позовної давності в один рік, з відповідача підлягає стягненню пеня за період з 11.03.2019 по 11.03.2020.

При цьому, суд не бере до уваги посилання сторони позивача про те, що кредитором допущено прострочення (не надано розписку), оскільки дії кредитора не перешкоджали позичальнику здійснювати проплати згідно договору позики.

Щодо застосування до даних правовідносин вимог ч.3 ст. 551 ЦК України (розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення), то суд не вбачає підстав для зменшення розміру неустойки, адже стороною відповідача не доведено, що прострочення оплати згідно договору позики відбулося з поважних причин.

Згідно п.9 договору позики від 20.07.2018, за прострочення виконання зобов`язань за цим договором позичальник виплачує пеню в розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення.

Таким чином, розрахунок пені здійснюється за формулою: сума боргу * 1% * кількість днів прострочення. Розрахунок є наступним:

протягом періоду 12.03.19-20.03.19 (9 днів) прострочена сума боргу становила 50000,00 грн, тому нараховується пеня 4500,00 грн;

протягом періоду 21.03.19-19.04.19 (30 днів) прострочена сума боргу становила 47500,00 грн, тому нараховується пеня 14250,00 грн;

протягом періоду 20.04.19-20.05.19 (31 день) прострочена сума боргу становила 45000,00 грн, тому нараховується пеня 13950,00 грн;

протягом періоду 21.05.19-25.06.19 (36 днів) прострочена сума боргу становила 42500,00 грн, тому нараховується пеня 15300,00 грн;

протягом періоду 26.06.19-19.07.19 (25 днів) прострочена сума боргу становила 40000,00 грн, тому нараховується пеня 10000,00 грн;

протягом періоду 20.07.19-19.08.19 (31 день) прострочена сума боргу становила 37500,00 грн, тому нараховується пеня 11625,00 грн;

протягом періоду 20.08.19-22.09.19 (34 дні) прострочена сума боргу становила 35000,00 грн, тому нараховується пеня 11900,00 грн;

протягом періоду 23.09.19-19.10.19 (27 днів) прострочена сума боргу становила 32500,00 грн, тому нараховується пеня 8775,00 грн;

протягом періоду 20.10.19-19.11.19 (31 день) прострочена сума боргу становила 30000,00 грн, тому нараховується пеня 9300,00 грн;

протягом періоду 20.11.19-19.12.19 (30 днів) прострочена сума боргу становила 27500,00 грн, тому нараховується пеня 8250,00 грн;

протягом періоду 20.12.19-19.01.20 (31 день) прострочена сума боргу становила 25000,00 грн, тому нараховується пеня 7750,00 грн;

протягом періоду 20.01.20-25.02.20 (37 днів) прострочена сума боргу становила 22500,00 грн, тому нараховується пеня 8325,00 грн;

протягом періоду 26.02.20-10.03.20 (14 днів) прострочена сума боргу становила 20000,00 грн, тому нараховується пеня 2800,00 грн.

Таким чином, загальна сума пені за прострочення оплати згідно договору позики становить 126725,00 грн.

Щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат, то суд приходить до висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розрахунку інфляційних втрат суд бере до уваги борг, який наявний на останній день місяця та індекс інфляції в конкретному місяці:

вересень 2018 року - борг на кінець місяця 2500,00 грн, індекс інфляції 101,9 %;

жовтень 2018 року - борг на кінець місяця 2500,00 грн, індекс інфляції 101,7 %;

листопад 2018 року - борг на кінець місяця 2500,00 грн, індекс інфляції 101,4 %;

грудень 2018 року - борг на кінець місяця 2500,00 грн, індекс інфляції 100,8 %;

січень 2019 року - борг на кінець місяця 2500,00 грн, індекс інфляції 101%;

лютий 2019 року - борг на кінець місяця 50000,00 грн, індекс інфляції 100,5%;

березень 2019 року - борг на кінець місяця 47500,00 грн, індекс інфляції 100,9%;

квітень 2019 року - борг на кінець місяця 45000,00 грн, індекс інфляції 101%;

травень 2019 року - борг на кінець місяця 42500,00 грн, індекс інфляції 100,7%;

червень 2019 року - борг на кінець місяця 40000,00 грн, індекс інфляції 99,5%;

липень 2019 року - борг на кінець місяця 37500,00 грн, індекс інфляції 99,4%;

серпень 2019 року - борг на кінець місяця 35000,00 грн, індекс інфляції 99,7%;

вересень 2019 року - борг на кінець місяця 32500,00 грн, індекс інфляції 100,7%;

жовтень 2019 року - борг на кінець місяця 30000,00 грн, індекс інфляції 100,7%;

листопад 2019 року - борг на кінець місяця 27500,00 грн, індекс інфляції 100,1%;

грудень 2019 року - борг на кінець місяця 25000,00 грн, індекс інфляції 99,8%;

січень 2020 року - борг на кінець місяця 22500,00 грн, індекс інфляції 100,2%;

лютий 2020 року - борг на кінець місяця 20000,00 грн, індекс інфляції 99,7%;

березень 2020 року - борг на кінець місяця 20000,00 грн, індекс інфляції 100,8%;

квітень 2020 року - борг на кінець місяця 14974,87 грн, індекс інфляції 100,8%;

травень 2020 року - борг на кінець місяця 12462,31 грн, індекс інфляції 100,3%;

червень 2020 року - борг на кінець місяця 12462,31 грн, індекс інфляції 100,2%;

липень 2020 року - борг на кінець місяця 12462,31 грн, індекс інфляції 99,4%;

серпень 2020 року - борг на кінець місяця 12462,31 грн, індекс інфляції 99,8%;

вересень 2020 року - борг на кінець місяця 12462,31 грн, індекс інфляції 100,5%;

жовтень 2020 року - борг на кінець місяця 12462,31 грн, індекс інфляції 101%;

З урахуванням даних сум боргу та індексів інфляції загальна сума інфляційних втрат становить 1894,35 грн.

Щодо стягнення 3% річних, то суд приходить до висновку про відсутність підстав для перерахунку суми 3% річних, яку просить стягнути позивач, а саме 419,00 грн.

Таким чином, загальна сума пені, інфляційних втрат та 3% річних, яку повинен був сплатити відповідач за прострочення оплати згідно договору позики від 20.07.2018 року становить 129036,35 грн: 126725,00 + 1892,35 + 419,00 = 129036,35.

Однак, відповідачем була здійснена часткова оплата згідно договору позики від 20.07.2018 року в сумі 72638,20 грн. Після сплати основної суми боргу 65000,00 грн, сума 7638,20 грн повинна бути зарахована як оплата частини пені, інфляційних втрат та 3% річних (72638,20 65000,00 = 7638,20).

Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача пені, інфляційних втрат та 3% річних на загальну суму 121398,15 грн (129036,35 - 7638,20 = 121398,15), тобто про часткове задоволення позову.

Судом встановлено, що позивач в даній справі понесла судові витрати в сумі 10000,00 грн. за надання правничої допомоги, що підтверджується квитанцією (а.с.10), та оплатила судовий збір в сумі 12018,14 грн. (а.с.4).

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України , інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України (враховуючи уточнення стороною позивача суми позовних вимог) з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог, а саме судовий збір в розмірі 1795,51 грн., та витрати на правничу допомогу в сумі 1494,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 273, 280-283 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , заборгованість за договором позики від 20.07.2018 в загальному розмірі 121 398,15 грн.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір в розмірі 1795,51 грн., та витрати на правничу допомогу в сумі 1494,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, а значений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 20.02.2025.

Головуючий