ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 672/727/23

Провадження № 22-ц/820/271/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за поданням старшого державного виконавця Городоцько-Ярмолинецького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Городоцького районного суду Хмельницької області від 11 листопада 2024 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог подання державного виконавця

У листопаді 2024 року старший державний виконавець Городоцько-Ярмолинецького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Токарська О.І. (далі державний виконавець) звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника.

Державний виконавець зазначила, що на виконанні у Городоцько-Ярмолинецькому відділі державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області (далі Відділ ДВС) перебуває виконавче провадження №75108627 щодо примусового виконання ухвали Городоцького районного суду Хмельницької області від 27 березня 2024 року №672/727/23 про затвердження мирової угоди між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визначення способів участі батька у вихованні дитини. На даний час боржник ОСОБА_1 проживає в Республіці Польщі та не виконує судове рішення без поважних причин, а тому до неї слід застосувати вказане обмеження.

За таких обставин державний виконавець просила суд встановити ОСОБА_1 тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа, до виконання зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, про що постановити відповідну ухвалу для її виконання Адміністрацією Державної прикордонної служби України.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Городоцького районного суду Хмельницької області від 11 листопада 2024 року подання державного виконавця задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа, до виконання зобов`язань у виконавчому провадженні від 23 травня 2024 року №75108627, а саме ухвали Городоцького районного суду Хмельницької області від 27 березня 2024 року про затвердження мирової угоди між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у цивільній справі №672/727/23 про визначення способів участі батька у вихованні дитини.

Суд керувався тим, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання судового рішення, а тому подання державного виконавця підлягає задоволенню.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні подання державного виконавця посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не ухиляється від виконання судового рішення, а ОСОБА_2 спілкується з дочкою ОСОБА_3 . Водночас державний виконавець не довела обізнаність ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження та відсутність у ОСОБА_2 можливості брати участь у вихованні дитини.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, вказавши на її законність та обґрунтованість.

Державний виконавець не висловила своєї позиції щодо апеляційної скарги.

Щодо розгляду справи апеляційним судом за відсутності стягувача

Відповідно до статті 372 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» («Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain», заява №11681/85, рішення від 7 липня 1989 року, пункт 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є перешкодою для розгляду справи.

Ухвалою від 25 грудня 2024 року справа була призначена до судового розгляду в суді апеляційної інстанції на 11 лютого 2025 року о 9 годині.

Стягувач ОСОБА_2 бере участь у справі безпосередньо, а також через свою представницю адвокатку Керницьку І.Р.

Відповідно 27 і 30 грудня 2024 року стягувач ОСОБА_2 та адвокатка Керницька І.Р. одержали судові повістки про виклик у судове засідання, про що свідчать довідки про доставку електронного листа (т. 2 а.с. 122, 126). Тобто стягувач і його представниця повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи в апеляційному суді у порядку, передбаченому статтею 128 ЦПК України.

ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотанням про відкладення розгляду справи посилаючись на свій намір скористатися правовою допомогою адвоката. Водночас стягувач ОСОБА_2 та адвокатка Керницька І.Р. не зявилися в судове засідання.

Оскільки поважність причини неявки стягувача та його представниці не підтверджена, вони реалізували своє право на викладення відповідних аргументів у відзиві на апеляційну скаргу, то апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу в даному судовому засіданні.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Дослідивши матеріали справи, колегія судів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися вимоги подання, та не дотримався приписів статей 81, 89, 441 ЦПК України.

У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та порушенням норм процесуального права оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Ухвалою Городоцького районного суду Хмельницької області від 27 березня 2024 року у справі №672/727/23 затверджено мирову угоду між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визначення способів участі батька у вихованні дитини.

За цією мировою угодою відповідачка ОСОБА_1 зобов`язалася не чинити перешкод у спілкуванні та виховані дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сторони домовились затвердити наступний графік побачень ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

кожного вівторка з 17:00 до 18:30 телефонна розмова дитини з батьком через телефонний зв`язок, інтернет зв`язок за допомогою месенджерів Viber, WhatsApp, Telegram, з урахуванням стану здоров`я дитини, зайнятості в гуртках та бажанням дитини. Присутність матері за бажанням;

кожного четверга з 17:00 до 18:30 телефонна розмова дитини з батьком через телефонний зв`язок, інтернет зв`язок за допомогою месенджерів Viber, WhatsApp, Telegram з урахуванням стану здоров`я дитини, зайнятості в гуртках та бажанням дитини. Присутність матері за бажанням;

кожної неділі з 15:00 до 17:00 телефонна розмова дитини з батьком через телефонний зв`язок, інтернет зв`язок за допомогою месенджерів Viber, WhatsApp, Telegram з урахуванням стану здоров`я дитини, зайнятості в гуртках та бажанням дитини. Присутність матері за бажанням;

на час укладення номер телефону за яким батько може телефонувати ОСОБА_3 для спілкування з дитиною НОМЕР_1 . В разі зміни номера телефону, вказаного в цій угоді, протягом 3-х (трьох) діб повідомити батька ( ОСОБА_2 ) про новий номер телефону ОСОБА_3 через телефонний зв`язок, інтернет зв`язок за допомогою месенджерів Viber, WhatsApp, Telegram;

останні вихідні кожного місяця ОСОБА_3 проводить з батьком ( ОСОБА_2 ) за місцем її проживання в період з 16:00 години п`ятниці до 20:00 години неділі з поверненням дитини матері;

ОСОБА_1 зобов`язується повідомити через телефонний зв`язок, інтернет зв`язок за допомогою месенджерів Viber, WhatsApp, Telegram про адресу, де проживає ОСОБА_3 , за якою батько ( ОСОБА_2 ) повинен прибути для проведення часу з дитиною. В разі зміни адреси проживання ОСОБА_3 протягом 3-х (трьох) діб повідомити за допомогою месенджерів Viber, WhatsApp, Telegram батька про нову адресу проживання;

другу половину літніх, весняних, осінніх, зимових канікул дитина проводить з батьком за місцем його проживання в Україні, АДРЕСА_1 з поверненням дитини матері. Присутність матері за бажанням в денний час (09:00 год 20:00 год);

про розклад канікул ОСОБА_1 зобов`язується надати ОСОБА_2 довідку із шкільного закладу, у якому навчається дитина, за допомогою месенджерів Viber, WhatsApp, Telegram; побачення з ОСОБА_3 відбуватимуться в тому числі, але не виключно, у парках, дитячих розважальних закладах м. Городок, м. Хмельницький або інших містах, у термін канікул та інших вище та нижче зазначених днях з можливістю проведення часу на морі, без порушення режиму навчального процесу, графіку відвідувань гуртків та секцій, з урахуванням стану здоров`я дитини та за її бажанням та з поверненням дитини матері;

щороку, в святкові дні, а саме з 01 січня, 07 січня, 08 березня, Великдень, Трійця, 28 червня, 24 серпня, 14 жовтня ОСОБА_3 почергово проводить з батьком та матір`ю за місцем проживання дитини з поверненням дитини матері;

кожний день народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 з 14:00 години до 17:00 години дитина проводить з батьком за місцем проживання дитини з поверненням дитини матері. Наступні за днем народження суботу та неділю дитина проводить з батьком за бажанням дитини в Україні за місцем реєстрації батька в присутності матері за її бажанням з поверненням дитини матері;

за проханням ОСОБА_3 в інші дні, ніж передбачені графіком, батькові надаються години з 14:00 до 20:00 для спілкування з дитиною в день зустрічі за місцем проживання дитини з поверненням дитини матері;

в разі погіршення здоров`я ОСОБА_3 лікування здійснюється за місцем фактичного знаходження дитини з письмовим повідомленням матері про місце лікування та лікувальний заклад, де перебуває дитина ( ОСОБА_3 );

початок та закінчення часу зустрічей та розмов визначається за Київським часом.

На підставі ухвали Городоцького районного суду Хмельницької області від 27 березня 2024 року №672/727/23 державний виконавець постановою від 23 травня 2024 року відкрила виконавче провадження №75108627.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі Закон №3857-ХІІ) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 частини першої статті 6 Закону №3857-ХІІ визначено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань.

За змістом пункту 19 частини третьої статті 18 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

В силу статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вільне пересування і вибір місця проживання є невід`ємною складовою загальної свободи особи. Водночас це право особи не є абсолютним, оскільки свобода пересування та вільний вибір місця проживання можуть бути обмежені законом.

Такі обмеження можуть бути покладені на боржника, який ухиляється від виконання судового рішення чи рішення іншого органу (посадової особи), що підлягають виконанню у примусовому порядку. При цьому ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням або рішенням іншого органу (посадової особи), визначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків, у зв`язку з чим і здійснюється примусове виконання.

Відтак ухилення боржника від виконання рішення є підставою для звернення виконавця з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Обов`язок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Водночас, сам по собі факт невиконання боржником судового рішення, якщо відсутні відомості про навмисне ухилення його від виконання цього зобов`язання, не є підставою для обмеження права боржника на виїзд за кордон.

Із матеріалів виконавчого провадження №75108627 слідує, що ОСОБА_1 разом із дочкою ОСОБА_3 перебувають у Республіці Польща.

В рамках виконавчого провадження №75108627 державний виконавець вчинила ряд виконавчих дій.

Так, 3 липня, 5 і 9 вересня, 2 жовтня 2024 року державний виконавець склала акти про невиконання ОСОБА_1 судового рішення.

4 вересня 2024 року та 2 жовтня 2024 року державний виконавець винесла постанови про накладення на ОСОБА_1 штрафу за невиконання рішення немайнового характеру відповідно у розмірі 1700 грн і 3400 грн.

Постановою державного виконавця від 1 листопада 2024 року щодо ОСОБА_1 встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Водночас у матеріалах виконавчого провадження відсутні достатні та об`єктивні докази про ухилення ОСОБА_1 від виконання судового рішення.

Державний виконавець не довела цієї обставини, внаслідок чого у суду першої інстанції були відсутні підстави для тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до статті 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно і свою власну (частина друга). На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб (частина третя).

ЄСПЛ неодноразово висловлювався щодо заборони виїзду особи з власної країни через несплату боргу за рішенням суду.

Так, у рішенні від 26 листопада 2009 року у справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria», заява №34383/03, пункт 44) ЄСПЛ сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у частині третій статті 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

Критерій законності означає, що обмеження свободи пересування повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм (пункт 46).

Обмеження свободи пересування є виправданим, якщо воно переслідує легітимну (законну) мету, зокрема захист прав інших осіб кредиторів (пункт 47).

Принцип «пропорційності» обмеження свободи пересування передбачає, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості. Проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Схожі за змістом висновки ЄСПЛ зробив у справі «Ігнатов проти Болгарії» («Ignatov v. Bulgaria», рішення від 2 липня 2009 року, заява № 50/02) та у справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia», рішення від 11 липня 2013 року, заява №28975/05).

У справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, з огляду на встановлені судом обставини, характер правовідносин і застосовані правові норми, вбачається невідповідність обмеження свободи пересування ОСОБА_1 критеріям такого обмеження, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Так, Законом №3857-ХІІ встановлено, що громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, зокрема, у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання таких зобов`язань. Отже, Законом, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, врегульовано питання щодо обмеження свободи пересування громадян.

При цьому під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків.

Апеляційним судом не встановлено, що ОСОБА_1 свідомо ігнорує зобов`язання за рішенням суду та навмисно не виконує його, тобто ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням.

Також відсутні дані про те, що обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон буде сприяти участі ОСОБА_2 у вихованні дитини, у зв`язку з чим таке обмеження буде пропорційним меті його застосування (буде дотримано справедливий баланс між правами людини і публічним інтересом).

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Не врахувавши вказаних обставин і норм чинного законодавства, не давши належної оцінки зібраним доказам, суд першої інстанції помилково виходив з того, що подання державного виконавця є обґрунтованим.

Ухвала суду не відповідає вимогам закону, тому в силу частини першої статті 376 ЦПК України вона підлягає скасуванню з постановленням ухвали про залишення подання державного виконавця без задоволення.

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Городоцького районного суду Хмельницької області від 11 листопада 2024 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України скасувати та постановити нове судове рішення з цього питання.

Відмовити у задоволенні подання старшого державного виконавця Городоцько-Ярмолинецького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Токарської Ольги Іванівни про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 14 лютого 2025 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Шинкоренко С.В.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 48