Справа 225/340/24
Провадження 2/206/199/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Малихіної В.В.,

при секретареві Тимченко Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Торецької міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області, Орган опіки та піклування Ромоданівської сільської ради Полтавської області про відібрання малолітньої дитини, -

за участі в режимі відеоконференції:

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

09.02.2024 року через електронний суд до Дзержинського міського суду Донецької області звернувся представник позивачки ОСОБА_1 адвоката Карнаухов А.О. з позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Торецької міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області, про відібрання малолітньої дитини.

Ухвалою судді Дзержинського міського суду Донецької області від 15 лютого 2024 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 до до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Торецької міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області, Орган опіки та піклування Ромоданівської сільської ради Полтавської області ґрунтуються на тому, що 28.12.2011 року позивач ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з відповідачем по справі - ОСОБА_2 , про що складено відповідний актовий запис за № 331 у міському відлілі державної реєстрації актів цивільного стану Дзержинського міського управління юстиції. Від зазначеного шлюбу вони мають малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З дати укладання між сторонами шлюбу в 2011 році та з моменту народження сина вони проживали разом. З початку 2014 року відносини у позивача з відповідачем по справі погіршилися, в результаті чого рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 31.10.2014 року шлюб між ними був розірваний, але вони продовжували періодично проживати разом. З початку 2017 року відносини між сторонами погіршилися остаточно та вони стали жити окремо і перестали вести спільне господарство. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 07.02.2018 р. з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 грудня 2017 року, до досягнення дитиною повноліття. Дитина після розірвання шлюбу 31.10.2014 року залишилася проживати разом з матір?ю позивачем по справі ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 . Через відсутність згоди між батьками про місце проживання дитини, позивач зверталася до служби у справах дітей ВЦА м. Торецьк, в результаті чого 05.03.2019 року був складений висновок щодо проживання дитини з матір?ю. Незважаючи на вказаний висновок, відповідач продовжував зловживати своїми батьківськими правами, а саме - після зустрічей з батьком, проти яких позивач ніколи не заперечувала, відповідач не відпускав сина до матері, мотивуючи хворобами сина та невмінням матері доглядати за сином.

У зв?язку з такою поведінкою відповідача, позивач одноразово зверталася до правоохоронних органів, проте реальної допомоги з боку цих органів надано не було.

Відповідач постійно як усно, так і в смс-повідомленнях ображав та погрожував позивачу. Востаннє відповідач забрав сина 10.03.2021 року та не відпускав його додому, спираючись на захворювання та карантинні заходи. 19.04.2021 року позивач вимушена була звернутися до суду з позовною заявою про визначення місця проживання сина, оскільки іншими законними та засобами вирішити це питання з відповідачем ОСОБА_2 було не можливо, тому що протягом тривалого часу відповідач своїми авторитарними методами фактично сам встановив місце проживання малолітнього сина із собою, не зважаючи на висновок служби у справах дітей ВЦА м. Торецька від 05.03.2019 року та усілякими засобами перешкоджав позивачу в спілкуванні з сином.

Пізніше 22.03.2022 р. відповідач ОСОБА_2 просто викрав дитину, не попередивши і не узгодивши свої дії з позивачем. На протязі більш ніж року ОСОБА_2 разом з дитиною переховувся, на зв`язок не виходив і їх місце знаходження позивачу ОСОБА_1 було не відоме. ОСОБА_1 весь цей час всіма доступними їй засобами намагалась знайти свою дитину, в тому числі зверталась до правоохоронних органів та волонтерських організацій.

31.01.2023 року рішенням Дзержинського міського суду Донецької області по справі №225/2468/21 позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені. Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір?ю ОСОБА_1 .

26.07.2023 року постановою Дніпровського апеляційного суду апеляційна скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення, а вищевказане рішення без змін.

На даний час ОСОБА_2 , добровільно рішення суду, яке набрало чинності виконувати не збирається, а навпаки створює штучні перешкоди у вигляді ініціювання звернень щодо позбавлення невід?ємних батьківських прав матері та затягування всіх процесів. На зв?язок він як і раніше не виходить, всі відомі телефони, в тому числі сина, свій та родичів він блокує. Від вирішення питань цивілізованим шляхом активно уникає. Фактично він сам вже позбавив ОСОБА_1 її материнських прав,встановив місце проживання дитини із собою, не маючи на це ніяких повноважень, нехтуючи як завжди нормами сімейного, Конституційного та міжнародного права і відкрито умисно не виконує рішення державних компетентних органів, а головне рішень суду. До дитини матір грубо і цинічно не підпускає.

З приводу перешкоджання виконання рішення суду стосовно встановлення місця проживання дитини 11.09.2023 р. порушене кримінальне провадження Миргородським РВП ГУНП в Полтавській області за ознаками ч. 1 ст. 382 КК України, де ОСОБА_1 в рамках цього провадження ще два рази зверталась до поліції. На даний час розслідування триває.

В той же час, звертає увагу, що рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 31.01.2023 року по справі № 225/2468/21 встановлено, що після розірвання шлюбу дитина проживала з позивачем ОСОБА_1 , однак відповідач ОСОБА_2 , зустрічаючись із сином за згодою обох батьків, постійно не повертав його в обумовлений строк, а після початку повномасштабної агресії Росії в Україні залишив із сином місто Торецьк та поїхав в невідомому напрямку, не попередивши та не узгодивши свої дії з позивачем, матір?ю дитини. Прийнятими судом заходами було встановлено, що відповідач переїхав в Полтавську область, однак за короткий строк змінив два місця проживання, не повідомляючи про це ні позивача, ні суд.

Таким чином, для матері створюються перешкоди в спілкуванні з дитиною. Крім того у постанові Дніпровського апеляційного сулу від 26.07.2023 року вказано, що Колегія суддів вважає, що відповідач ОСОБА_2 створює перешкоди у спілкуванні з матері з дитиною, не бажає йти на компроміс для того, щоб знайти взаєморозуміння в питання виховання дитини.

Таким чином, ОСОБА_2 спочатку утримував сина у себе, а потім самовільно, без погодження з матір`ю дитини ОСОБА_1 , вивіз дитину до Львівської області, а пізніше переїхав до Полтавської області, тобто іншими словами викрав дитину. Із наведеного вбачається, що відповідач сам порушує права ОСОБА_1 на участь у вихованні дитини, а також і права дитини на спілкування з матір`ю, тому позивачка була змушена звернутись до суду для захисту прав та інтересів дитини та своїх.

Відповідачем у встановлений судом строк подано до суду відзив на позовну заяву. З відзиву вбачається, що відповідач не визнає позов та просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі зазначаючи, що позовна заява жодним чином не ґрунтується на приписах діючого законодавства. Також, хибні посилання адвоката позивачки на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 31.01.2023 по справі №225/2468/21 та постановою Дніпровського апеляційного суду від 26.07.2023 року, якими визначено місце проживання сина ОСОБА_5 разом з матір`ю, які стали підставою для звернення до суду із позовом про відібрання дитини у відповідача. Щодо постанови Дніпровського апеляційного суду від 26.07.2023 року, на яку посилався адвокат було скасовано постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 07.07.2024 року у справі №225/2468/21 та справу було направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Таким чином, станом на 08.02.2024 на день звернення адвоката до суду із цим позовом, 15.02.2024 день прийняття ухвали суду про відкриття провадження у справі, а також на 22.02.2024 день підготовки відзиву на позовну заяву, у даній справі відсутній предмет спору, а також у позивача відсутні правові підстави вимоги до відповідача щодо відібрання дитини.

07.03.2024 року винесено ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області про проведення підготовчого судового засідання у режимі відеоконференції за участі представника позивача ОСОБА_3 поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon» та за участю позивачки ОСОБА_1 в приміщенні Яворівського районного суду Львівської області.

11.03.2024 року до суду через електронну пошту надійшла заява від головного спеціаліста у справах дітей Торецької міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області Сігалової Н.Ю., в якій остання проти задоволення позовних вимог не заперечує та просить розглянути справу без присутності представника служби у справах дітей у зв`язку з виробничою необхідністю.

11.03.2024 року винесено ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області якою залучено у якості третьої особи без самостійних вимог Орган опіки та піклування Ромоданівської сільської ради Полтавської області, зобов`язано останніх надати Дзержинському міському суду Донецької області письмовий висновок щодо розв`язання спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відібрання малолітньої дитини та зупинено провадження до набрання законної сили судового рішення у цивільній справі №225/2468/21 про визначення місця проживання малолітньої дитини.

На ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 11.03.2024 року було подано відповідачем апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду, в подальшому постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 липня 2024 року апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задоволено, ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 11.03.2024 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду суду першої інстанції.

17.04.2024 року до суду через канцелярію надійшло рішення №37 виконавчого комітету Ромоданівської селищної ради Миргородський район Полтавської області від 10 квітня 2024 року з висновком органу опіки та піклування про відібрання дитини; рішення №63 виконавчого комітету Ромоданівської селищної ради Миргородський район Полтавської області від 12 вересня 2023 року з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав; рішення №62 виконавчого комітету Ромоданівської селищної ради Миргородський район Полтавської області від 12 вересня 2023 року з висновком органу опіки та піклування про відібрання дитини; рішення №50 виконавчого комітету Ромоданівської селищної ради Миргородський район Полтавської області від 12 липня 2023 року з висновком комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області «Про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 ».

17.07.2024 року до суду через електронний суд від представника позивачки Карнаухова А.О. надійшло клопотання про поновлення провадження по справі.

19 серпня 2024 року ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області поновлено провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання.

23.10.2024 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з Дзержинського міського суду Донецької області за підсудністю, визначеною Рішенням Вищої ради правосуддя від 02 вересня 2024 року, надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи:Служба у справах дітей Торецької міської військової військової адміністрації Бахмутського району Донецької області, Орган опіки та піклування Ромоданівської сільської ради Полтавської області про відібрання малолітньої дитини, для подальшого розгляду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2024 головуючою у справі визначено суддю Малихіну В.В.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2024 року, прийнято до свого провадження та відкрито та призначено підготовче судове засідання.

21.11.2024 року до суду через електронний суд надійшло клопотання від представника позивачки ОСОБА_3 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів та технічної можливості суду через програму конференції, сервіс «EasyCon».

22.11.2024 року до суду через електронний суд надійшли від представника позивачки клопотання про допит свідків та доручення доказів до матеріалів справи.

28.11.2024 року через електронну пошту суду надійшла заява відповідача ОСОБА_2 , в якій останній просив направити ухвалу про відкриття та призначення справи, також просив забезпечити участь у проведенні судового засідання у режимі відеоконференції з приміщення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області.

28.11.2024 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська, заяву відповідача задоволено, підготовче та подальші судові засідання проводити у режимі відеоконференції з приміщення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області.

29.11.2024 року через електронну пошту суду надійшло клопотання від представника позивачки, в якій останній просив забезпечити участь позивачки у проведенні судового засідання у режимі відеоконференції з приміщення Яворівського районного суду Львівської області.

29.11.2024 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська, заяву представника позивачки задоволено, підготовче та подальші судові засідання проводити у режимі відеоконференції з приміщення Яворівського районного суду Львівської області.

Відповідачем 05.12.2024 року подано до суду відзив на позовну заяву. З відзиву вбачається, що відповідач не визнає позов та просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі зазначаючи, що позовна заява жодним чином не ґрунтується на приписах діючого законодавства. 27.11.2024 року відповідач дізнавшись випадково через працівників Мирогородського міськрайонного суду Полтавської області, про те що в Самарському районному суді міста Дніпропетровська перебуває цивільна справа №225/340/24, яка у зв`язку зі зміною територіальної підсудності, передана з Дзержинського міського суду Донецької області. Також, хибні посилання адвоката позивачки на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 31.01.2023 по справі №225/2468/21 та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26.07.2023 року, якими визначено місце проживання сина ОСОБА_5 разом з матір`ю, які стали підставою для звернення до суду із позовом про відібрання дитини у відповідача. Щодо постанови Дніпровського апеляційного суду від 26.07.2023 року, на яку посилався адвокат було скасовано постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 07.07.2024 року у справі №225/2468/21 та справу було направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Таким чином, станом на 08.02.2024 на день звернення адвоката до суду із цим позовом, 15.02.2024 день прийняття ухвали суду про відкриття провадження у справі, а також на 22.02.2024 день підготовки відзиву на позовну заяву, у даній справі відсутній предмет спору, а також у позивача відсутні правові підстави вимоги до відповідача щодо відібрання дитини.

05.12.2024 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська, закрито підготовче засідання та призначено до судового розгляду.

17.12.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив наступне, що з вимогами позовної заяви відповідач не погоджується, так як вимоги ніяк не ґрунтуються на приписах діючого законодавства. Також покладені на орган опіки та піклування обов`язок подати суду висновок щодо спірного питання про відібрання дитини, якому виповнилось 12 років і відмовляється їхати до матері з причин того, що вона здійснювала проти нього неприпустимі методи виховання, вчиняла проти нього фізичне і психологічне насилля. Так як в даній справі відсутній висновок щодо погодження відібрання дитини від батька, а дитина не може бути повернута матері лише тоді, коли залишена її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам, що підтверджується тим що у ОСОБА_1 змінилось ставлення до старшої дитини, в правоохоронних органах України розглядаються кримінальні справи, де фігурантом є позивачка та наявні докази здійснення матір`ю фізичного і психологічного насилля над власною дитиною, яке вчинялося у присутності дитини. Молодшій дитині, яку відповідачка виховує одна виповнилось 6 років. Таким чином відпустка без збереження заробітної плати у матері ОСОБА_5 закінчилась, вона повинна виходити на роботу. Тому у відповідача виникло питання, як одинока жінка зможе дотримуватись найкращих інтересів двом малолітнім дітям, надавати їм належні турботу і піклування, тим паче яка є інвалідом і сама потребує додаткового та стороннього догляду і допомоги.

У зв`язку із тим, що позивачка протягом тривалого часу не виконує материнські обов`язки відносно старшої дитини, здійснює проти нього фізичне та психологічне насилля, відповідач звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із заявою про позбавлення її материнських прав щодо ОСОБА_6 тому виходячи із вищезазначеного відповідач просить суд долучити відзив, задовольнити клопотання про опитування ОСОБА_4 та відмовити в задоволенні позовних вимог.

18.12.2024 року до суду надійшло клопотання від начальника ССД Торецької міської ВА Бахмутського району Донецької області Никонової Т., в якому остання просила розглянути справу без присутності спеціаліста служби у справах дітей Торецької міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області у зв`язку з виробничою необхідністю та винести рішення з урахуванням найкращих інтересів малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та приймаючи до уваги рішення Дзержинського міського суду від 31.01.2023 року про визначення місця проживання малолітньої дитини, а також постанову Дніпровського апеляційного суду від 10.07.2024 року та постанову Верховного суду України від 20.11.2024 року, якими зазначене рішення було залишено без змін (а.с.100).

На електронну пошту суду надійшла заява від начальника служби у справах дітей Ромоданівської селищної ради Грішненко І., про розгляд справи за її відсутності (а.с.101-102).

Позивачка в судовому засіданні просила задовольнити позов в повному обсязі та наголосила на порушенні відповідачем її прав на участь у вихованні дитини, а також і права дитини на спілкування з матір`ю, тому позивачка була змушена звернутись до суду для захисту прав та інтересів дитини та своїх, так як ОСОБА_2 спочатку утримував сина у себе, а потім самовільно, без погодження з позивачкою, вивіз дитину до Львівської області де остання шукала дитину, а пізніше переїхав до Полтавської області, тобто іншими словами викрав у неї дитину.

Представник позивачки у судовому засіданні підтримав позивачку та також просив задовольнити позов.

Відповідач у судове засідання не з`явився так як і на попередні судові засідання не надавши ніяких доказів перебування на лікарняному, по заявам якого відкладався розгляд справи. В телефонному режимі відповідальна особа за проведення відеоконференцій у Миргородському міськрайонному суді Полтавської області, повідомив, що відповідач ОСОБА_2 не з`явився до приміщення суду на судове засідання з використанням відеоконференції з Самарським районним судом міста Дніпропетровська, яке призначено на 11.02.2025 року о 09-05 год. про що наявна ухвала суду та заброньований майданчик. Причини неявки суду невідомі, ніяких клопотань та заяв від відповідача щодо його неявки до суду не надходило.

Враховуючи вище викладене, суд ухвалив завершити розгляд справи у відсутності відповідача, за наявними у матеріалах справи доказами.

Суд, вислухавши доводи позивачки та її представника, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_7 народилася дитина син ОСОБА_4 , що підтверджується повторно виданою копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області від 04.12.2013 року (а. с. 13).

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 31.01.2023 року позов представника позивача ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Ромоданівської сільської ради Полтавської області про визначення місця проживання малолітньої дитини було задоволено та визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 14- 21).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 липня 2023 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 31 січня 2023 року залишено без змін (а.с.22-38).

Відповідно до рішення №37 виконавчого комітету Ромоданівської селищної ради від 10 квітня 2024 року, яким затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність відібрання дитини Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ромоданівської селищної ради, згідно якого питання спору між батьками дитини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з приводу виховання їх спільного сина неодноразово розглядалися на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини та виконавчого комітету Ромоданівської селищної ради, де було прийнято відповідні рішення. Працівниками виконавчого комітету з батьками було проведено бесіду щодо вирішення конфліктного питання проживання дитини та спілкування з обома батьками, надано консультації та роз`яснення щодо їх дій, відповідно до законодавства України з урахуванням права дитини спілкування з обома батьками. Зважаючи з вищевикладеного, з урахуванням прав та інтересів дитини, виконавчий комітет Ромоданівської селищної ради надав висновок про недоцільність відібрання дитини до вирішення судом питання про визначення місця проживання дитини (а.с.150-151).

Відповідно до рішення №63 виконавчого комітету Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області від 12 вересня 2023 року, яким затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 , згідно якого Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ромоданівської селищної ради вважає за недоцільне позбавляти батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , по відношенню до його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.152-154).

Відповідно до рішення №62 виконавчого комітету Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області від 12 вересня 2023 року яким затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав громадянку ОСОБА_1 , згідно якого Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ромоданівської селищної ради вважає за недоцільне позбавляти батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по відношенню до його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.155-157).

Відповідно до рішення №50 виконавчого комітету Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області від 12 липня 2023 року яким затверджено висновок комісії з питань захисту прав дитини при виконавчого комітету Ромоданівської селищної ради «Про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 » (а.с.158).

Відповідно до висновку виконавчого комітету Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також до органу опіки і піклування звернувся громадянин ОСОБА_2 , з заявою про визначення місця проживання дитини з ним.

На засідання комісії за запрошенням прибула мати малолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_1 .

Відповідно до заяви та документів, наданих гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме; копії паспорта № НОМЕР_2 (ID-картка); довідок про взяття на облік ВПО № 1628-, № 1628- ; копії Рішення суду про розірвання шлюбу №2/225/418/2014; копії свідоцтва про народження дитини НОМЕР_3 ; довідки характеристики з місця навчання дитини; копії Інформації з Єдиного реєстру боржників.

Під час проведення засідання гр. ОСОБА_2 були надані Сертифікати про участь ОСОБА_4 у предметних олімпіадах - 5 шт., Дипломи про перемогу в шкільному етапі Всеукраїнських предметних олімпіад - 3 шт., Листи подяки батькам - 3 шт. Також були надані на розгляд комісії під час засідання, копії медичної декларації ОСОБА_4 № 001-32P1-ЕТАО, де законним представником пацієнта вказано ОСОБА_2 , витяги з історії хвороби дитини - 2 шт., Виписки із медичної карти дитини - 3 шт., копія Витягу з Державного реєстру речових прав №334401410, фотографії дитини з батьком - 8 шт.

Комісією розглянуто питання щодо визначення місця проживання малолітньої дитини та встановлено наступне:

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , що видане повторно Кам?янка -Бузьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 10.05.2022 року,

ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . В графі «батько» вказано ОСОБА_2 , в графі «Мати» - ОСОБА_7 .

Таким чином, батьками малолітнього ОСОБА_4 є ОСОБА_2 та ОСОБА_8 . Відповідно до рішення Дзержинського міського суду від 31.10.2014 (справа №225/35714-Ц, провадження №2/225/418/2014), батьки розірвали шлюб та проживають окремо. Відповідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1628- від 29.06.2022 , гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 з 29.09 2022 року.

Малолітня дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком у АДРЕСА_3 , згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1628- від 01.07.2022 року.

Відповідно до Довідки - характеристики з О30 «Миргородський ліцей N?1 імені Панаса Мирного Миргородської міської ради Полтавської області», ОСОБА_4 навчався в 5-Б класі.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 07.07.2023, складеного комісією у складі: секретаря Ромоданівської селищної ради Іванченко О.Б., начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Ромоданівської селищної ради Грішненко I.В., депутатом Ромоданівської селищної ради Бабаджанової Л.В, житло, у якому проживає дитина - це приватний одноповерховий будинок з усіма зручностями площею 54,8 кв.м, з газо - та водопостачанням, що складається з 3-х кімнат, кухні, санвузла, веранди, передпокою, прибудови (літньої кухні). Житло належить ОСОБА_9 (дідусеві дитини) на праві власності.

Для виховання та розвитку ОСОБА_4 створено такі умови: хлопець має окреме спальне місце, письмовий стіл, шафу для одягу, ноутбук, шкільне приладдя, одяг в достатній кількості. За вказано адресою також проживають дідусь та бабуся хлопця, батько, тітка та двоюрідний брат. Умови проживання сім?ї - задовільні. На час обстеження в будинку було чисто, прибрано, дитина забезпечена здоровим харчуванням, згідно дієти. Прибудинкова територія та присадибна ділянка - у належному стані. Небезпеки для дитини на території домогосподарства не виявлено.

ОСОБА_2 укладено декларацію з лікарем, який буде надавати первинну медичну допомогу синові та пройдено 05.08.2022 медичний огляд в комунальному некомерційному підприємстві «Миргородський міський ЦПМСД», за результатами якого дитина має III групу здоров?я. Батько задовольняє потреби дитини у догляді та вихованні, дбає про його здоров?я.

Працівниками виконавчого комітету з батьком проведено бесіду щодо вирішення конфліктного питання - проживання дитини та спілкування з обома батьками, надано консультації та роз?яснення щодо його дій, відповідно до законодавства України з урахуванням права дитини на спілкування з обома батьками.

На засіданні комісії було заслухано пояснення та побажання обох батьків, які просять визначити місце проживання дитини кожен з ним. Згоди батьки не дійшли. Оскільки, дитині виповнилося 10 років, відповідно до СТ. 160 Сімейного кодексу України, побажання дитини теж було слухано. Дитина висловила бажання проживати разом з батьком та родиною дідуся. У ОСОБА_5 склалися приязні родинні стосунки з двоюрідним братом ОСОБА_10 , дружні стосунки з місцевими дітьми.

Тому, враховуючи зазначене, з урахуванням прав та інтересів дитини, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов?язків, особистої прихильності дитини до кожного з них, Комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Ромоданівської селищної ради вирішила визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, ОСОБА_2 , рекомендувати вирішити це питання мирним шляхом між обома батьками, або у разі відсутності взаєморозуміння з даного питання, звернутися до суду за захистом своїх прав та вирішення питання по суті та Рекомендувати батькам дитини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 здійснювати свої дії, керуючись інтересами та потребами дитини, враховуючи її вік, стан здоров?я та психологічний стан; налагодити стосунки між собою для вирішення питань, пов?язаних із спільною дитиною (а.с.159-161).

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.11.2024 року, касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 31 січня 2023 року, ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 08 травня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2024 року залишено без змін (а.с.229-248).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Стаття 16 ЦК України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та перераховує, що може бути способами захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі необхідно брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Частиною першою статті 162 СК України передбачено, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Частиною першою статті 170 СК України встановлено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду Верховного суду від 03.05.2018 справа № 350/1258/17, провадження № 61-15487св18.

Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно ст.3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Відповідно до ч.1 ст. 14 СК України здійснення сімейних прав є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.

В контексті викладеного слід розуміти, що право матері на утримання - це лише її право. Воно не може бути передане іншій особі, а тому здійснення сімейних прав не може полягати у їх відчуженні іншим особам.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Тобто, такі обов`язки не можуть бути передані добровільно або перекладені на іншого за законом або договором.

В силу ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до ст. 160 СК України право батьків на визначення місця проживання дитини, яка не досягла десяти років.

З даної статті вбачається, що батьки можуть домовитися про те, що дитина житиме з одним із них, бабусею, іншим родичем чи в спецшколі-інтернаті. Такий договір, як і будь-який інший, не може бути змінений за волею одного з батьків.

Для повернення дитини немає необхідності надавати докази створення для неї нормальних умов для її виховання та розвитку, оскільки стаття 162 СК України базується на юридичній презумпції правомірності поведінки того з батьків, з ким вона проживала.

Відповідно до ст. 163 СК України переважне право батьків перед іншими особами на те, щоб дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.

Реалізуючи це право, батьки можуть вимагати повернення її до себе.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

В положенні принципу 6 «Декларації прав дитини» Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 p. зазначено, що «дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю».

Стаття 8 Конвенції про права дитини включає як право батьків на вжиття заходів для повернення дитини, так і обов`язок національних органів влади вживати такі заходи. Зазначене застосовується не лише у справах, пов`язаних із обов`язковим відібранням дітей на державне утримання та вжиттям заходів соціального захисту, а також у справах, у яких між батьками та іншими членами сім`ї дитини виникає спір щодо спілкування з дитиною та її проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Хокканен проти Фінляндії» від 23 вересня 1994 року та у справі «Фуска проти Румунії».

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27.12.1991 р. у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Але зі слів матері батько дитини, продовжує чинити перешкоди їй у зустрічах з сином, не дає можливості брати участь у його вихованні та виконанні батьківських обобв`язків, чим порушує права матері.

Як підтверджується письмовими матеріалами справи відповідач створює перешкоди у спілкуванні матері з дитиною, затягуванню розгляду шляхом подання скарг та інших процесуальних заяв та клопотань та не бажає йти на компроміс для пошуку взаємопорозуміння в питаннях виховання дитини та здійснює свої батьківські права всупереч інтересам дитини, оскільки свідомо перешкоджає контактам матері з сином, який потребує любові, уваги та догляду обох батьків, та безумовно не може бути штучно позбавлений спілкування з матір`ю. Обмеживши дитину у такому спілкуванні, не бажаючи вирішувати спільно з позивачкою питання виховання дитини, відповідач створює умови, за яких втрачається зв`язок дитини з матір`ю, дитина знаходиться під повним контролем і впливом батька.

При цьому, встановивши, що постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 листопада 2024 року, якою касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 31 січня 2023 року, ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 08 травня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2024 року залишено без змін, якими визначено місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 разом з матір`ю ОСОБА_1 та ураховуючи те, що на підставі досліджених належних та допустимих доказів не встановлено будь-яких фактів, які б свідчили про неналежний догляд, турботу та виховання матір`ю дітей, а також не встановлено будь-яких обставин, які давали б припущення того, що проживання дітей з матір`ю буде шкодити інтересам дітей чи має загрозу їх життю, обґрунтовано вважав, що небажання відповідачем добровільно виконувати рішення суду щодо визначення місця проживання дітей з матір`ю, відсутність законодавчого врегулювання примусового виконання рішення суду в цій частині, є підставою для захисту прав позивачки у порядку, визначеному статтею 162 СК України.

Також, відповідачем не доведено обставин, що повернення малолітньої дитини за місцем проживання матері, яке є місцем проживання і дитини згідно з рішенням суду, створює загрозу його життю та здоров`ю або негативно впливатиме на його розвиток. Аналогічно не встановлено обставин, що повернення дитини буде суперечити його інтересам. Підстав, які б перешкоджали поверненню дитини до матері, не встановлено.

З огляду на зазначене, суд, дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, обґрунтовано виходив з того, що відповідач самоправно, без згоди матері, забрав у неї малолітню дитину, тому має повернути його матері, і правильно застосував до спірних правовідносин частину першу статті 162 СК України. Беззаперечно важливим є також те, що суд керується при цьому інтересами дитини.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст. ст. 3, 14, 15, 151, 160, 162, 163 СК України, ст. ст. 2, 10, 13, 76-81, 82, 141, 264-265, 430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Торецької міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області, Орган опіки та піклування Ромоданівської сільської ради Полтавської області про відібрання малолітньої дитини - задовольнити в повному обсязі.

Відібрати малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від батька - ОСОБА_2 , який тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_3 та передати його матері ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_5 , (місце проживання: АДРЕСА_4 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211,20 грн.

Допустити негайне виконання судового рішення в частині відібрання дитини.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 20.02.2025 року.

Суддя В.В. Малихіна