ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

іменем України

справа 766/3850/24

провадження 22-ц/819/44/25

12 лютого 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Бездрабко В.О. (суддя доповідач),

судді : Базіль Л.В.

Пузанова Л.В.,

секретар судового засідання: Вєрємєєнко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах адвокатом Євсютіним Олександром Миколайовичем, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 жовтня 2024 року, постановлене під головуванням судді Зуб І.Ю., у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління Державної міграційної служби у Херсонській області, Міністерство закордонних справ України про встановлення факту постійного проживання на території України,

встановив:

В березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просила встановити, що заявник ОСОБА_1 постійно проживала з 03 червня 1991року по 03 листопада 1993року на території України за адресою: АДРЕСА_1 . Новотроїцької селищної громади Генічеського району Херсонської області (попередня назва: село Володимиро-Іллінка Новотроїцького району Херсонської області, Україна).

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Києві. Батьками заявника є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

З 03 червня 1991 року по 03 листопада 1993 року заявник разом зі своєю матір`ю та сестрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала за адресою: АДРЕСА_2 .

Мати - ОСОБА_3 з 01 жовтня 1991 року по 04 листопада 1993 року працювала у Володимиро Іллінській середній школі на посаді вчителя хімії.

Батько - ОСОБА_2 з вересня 1986 року по 1991 рік проживав у м. Києві.

Пославшись на приписи статті 3 Закону України «Про громадянство України», згідно якої громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України, заявник просила встановити факт її постійного проживання на території України, з метою подальшого набуття нею громадянства України.

Зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 30 жовтня 2024 року в задоволені заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що встановлення належності особи до громадянства України це визнання особи громадянином України відповідно до статті 3 Закону України «Про громадянство України», але яка з тих чи інших причин досі не має паспорта громадянина України та не є громадянином іншої держави.

Встановивши, що заявник у 2004року набула громадянство Російської Федерації, суд вважав, що зазначене унеможливлює встановлення в судовому порядку факту належності ОСОБА_1 до громадянства України на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України».

Доводи апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 30 жовтня 2024 року, ОСОБА_1 , діючи через адвоката Євсютіна О.М., подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просить рішення суду скасувати та постановити у справі нове судове рішення, яким задовольнити заявупро встановлення факту постійного проживання на території України в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, предметом поданої ОСОБА_1 заяви є встановлення факту постійного проживання заявника на території України у 1991році. Суд першої інстанції вийшов за межі заявлених вимог, обґрунтувавши судове рішення, тим, що у заявниці наявне громадянство іншої держави, що є підставою для відмови у визнанні факту її постійного проживання на території України у 1991 році, коли ОСОБА_1 не була громадянкою іншої країни. Наявність у особи громадянства іншої держави не є підставою для відмови в задоволенні заяви про встановлення факту проживання такої особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991року.

При ухваленні рішення суд неправильно застосував приписи статті 3 Закону України «Про громадянство України» у частині можливості встановлення належності особи до громадянства лише у разі, якщо особа не є громадянином іншої держави, оскільки пункт 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України» визначає, що громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Також суд мав застосувати пункт 10 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001року №215, відповідно до якого потрібно судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Суд не надав належної оцінки поданим заявником доказам, які є достатніми для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України у 1991 році.

Позиція інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник Управління Державної міграційної служби у Херсонській області Чаюк А.С. доводи апеляційної скарги не визнала, апеляційну скаргу просила залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Зазначила, що за статтею 4 Конституції України в України існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються Законом України «Про громадянство України» та Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (далі Порядок №215).

Належність до громадянства України встановлюється на підставі Закону і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України у певний час. У разі відсутності у особи документів, передбачених Порядком №215, подається відповідне судове рішення, що підтверджує факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року. Згідно наявної в Управлінні інформації ОСОБА_1 документована паспортом громадянина Російської Федерації, який вперше отримала у 2004 році, що заявником не заперечується, а тому не може набути громадянство України на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України». Встановлення в судовому порядку факту постійного проживання заявника на території України з зазначених нею підстав не матиме правових наслідків, оскільки в Україні існує єдине громадянство.

ОСОБА_1 має правові підстави для набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до положень статті 8 Закону України «Про громадянство України» у позасудовому порядку та в подальшому виконати зобов`язання про припинення іноземного громадянства. Оскільки заявниця до територіальних підрозділів ДМС не зверталась з метою оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до вимог статті 8 Закону України «Про громадянство України», то відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Розгляд справи апеляційним судом

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представники учасників справи надали пояснення, які відповідають їх правовим позиціям, викладеним в апеляційній скарзі та відзиві на скаргу.

Представник Міністерства закордонних справ України до суду повторно не з`явився, в заяві від 09 січня 2025року просив розгляд справи провести за відсутності представника МЗС України.

Заслухавши доповідача, пояснення представники учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Заявник ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Києві, що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис №1034, виданим Жовтневим відділом РАЦС м.Києва.

Батьками заявника є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

За інформацією Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 протягом періоду з 05 травня 1988 року по 10 вересня 1992 року був зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 .

ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 , з 19 вересня 1984року по 21 березня 1991року.

З довідок Новотроїцької селищної ради Генічеського району Херсонської області №192 від 16 березня 2021року та №23/08-09/10 від 18 березня 2021року встановлено, що з 03 червня 1991року по 03 листопада 1993року ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з доньками: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ці відомості вказані на підставі записів домової книги реєстрації громадян сільської ради за 1991 року.

Згідно довідки Чумацькошляхівської загальноосвітньої школи Генічеського району Херсонської області №22 від 11 березня 2021 року, ОСОБА_3 в період з 01 жовтня 1991року по 04 листопада 1993року працювала у Володомиро-Іллінській середній школі, на посаді вчителя хімії, що підтверджено наказами районного відділу освіти №89-6 від 20 вересня 1991р., №76 від 03 листопада 1991; копією трудової книжки НОМЕР_2 .

Лист Державної міграційної служби України від 13 лютого 2024 року свідчить, що ОСОБА_1 в установленому порядку не зверталася до установи з питання набуття громадянства України, довідка про реєстрацію особи громадянином України ОСОБА_1 не оформлювалась.

З доповідної записки начальника Відділу з питань громадянства УДМС у Херсонській області від 16 квітня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не зверталась в порядку, визначеному чинним законодавством України з питань встановлення, оформлення належності до громадянства України, оформлення набуття (прийняття) громадянства України до УДМС в Херсонській області. В порядку, визначеному чинним законодавством України та міжнародними договорами, заявник не значиться серед осіб, які набули громадянство України. У копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого 27 червня 1989 року Жовтневим ВРАЦС м. Києва на ім`я ОСОБА_1 , є відмітка про отримання заявником паспорта номер НОМЕР_3 , виданого 21 травня 2004 року Свердловським рувс м. Красноярська.

У запиті з Посольства України в республіці Білорусь від 11 листопада 2023 року за №6132/17-532/2-136013 зазначено, що ОСОБА_1 наразі документована паспортом громадянина Росії, номер НОМЕР_4 , виданим 16 вересня 2010 року відділом уфмс Росії по Краснодарському краю в Свердловському районі м. Красноярськ. У згоді на обробку персональних даних особа також зазначила цей паспорт громадянина Росії.

Відповідно до службової записки про надання інформації (перетину кордону) Відділу з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Управління ДМС у Херсонській області від 15 травня 2024 року, встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою Російської Федерації, яка в період з 01 грудня 2017 по 15 травень 2024 року, два рази перетинала державний кордон України, пред`явивши закордонний паспорт громадянина Російської Федерації, номер НОМЕР_5 .

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції і застосовані норми права

Згідно частини 3 статті 3 ЦПК провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина 1 статті 293 ЦПК України).

Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду (частина 3 статті 294 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України).

Тобто, в ході розгляду справи про встановлення факту, що має юридичне значення, суд на підставі поданих доказів має з`ясувати можливість досягнення тієї мети, яку перед собою ставить заявник, у разі подання відповідної заяви в порядку окремого провадження.

Чинне законодавство, яке регулює підстави і порядок набуття громадянства та його припинення розрізняє, зокрема, порядок та процедуру встановлення належності до громадянства України та набуття громадянства України (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024року у справі №161/9609/22 (провадження №61-12995сво22)).

Для встановлення факту, що має юридичне значення, метою якого є встановлення належності до громадянства України або набуття громадянства України, слід застосовувати Закон України «Про громадянство України» від 18 січня 2002року №2235-III, з послідуючими змінами (далі Закон №2235-III).

Згідно статті 3 (належність до громадянства України) Закону №2235-III, громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Пунктом 2 статті 6 Закону №2235-III визначено, що громадянство України, серед іншого набувається за територіальним походженням.

Набуття громадянства України за територіальним походженням регламентовано статтею 8 Закону №2235-III, за частиною 1 якої особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Частина 2 наведеної норми права встановлює, що для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається:

особою без громадянства - декларація про відсутність іноземного громадянства;

іноземцем ( тобто особою, яка не перебуває в громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав) - зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Наведене свідчить, що Закон №2235-III розмежовує підстави набуття громадянства України громадянами колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України та не реалізували права на отримання громадянства іншої держави, та тими особами, які набули громадянство іншої держави.

Звернувшись до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_1 , пославшись на статтю 3 Закону України «Про громадянство України», просила встановити факт її постійного проживання з 03 червня 1991року по 03 листопада 1993року на території України за адресою: АДРЕСА_1 (попередня назва: село Володимиро-Іллінка Новотроїцького району Херсонської області, Україна).

Зваживши на підставу та мету поданої ОСОБА_1 заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення цієї заяви. Суд апеляційної інстанції зауважує, що встановлення факту постійного проживання заявника протягом періоду з 03 червня 1991року по 03 листопада 1993року на території України за адресою: АДРЕСА_1 , не має юридичного значення для вирішення справи з метою підтвердження факту належності до громадянства України у розумінні статті 3 Закону №2235-III, оскільки предметом судового розгляду може бути заява особи про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року (дата набрання чинності Законом №2235-III), але зазначені вимоги ОСОБА_1 не пред`являлися.

Крім того, зібранні у справі докази свідчать, що заявниця, хоча й народилася в Українській РСР та проживала на території України у 1991році, проте у 2004року набула громадянство Російської Федерації, а відтак вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення з метою реалізації права оформлення належності до громадянства України на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України», слід визнати необґрунтованими.

Наведене не спростовує право заявника на звернення у встановленому законом порядку із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України на підставі статті 8 Закону №2235-III.

Частиною 4 статті 376 ЦПК України визначено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , поданої в її інтересах адвокатом Євсютіним О.М., та зміні мотивувальної частини рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 жовтня 2024 року згідно редакції цієї постанови.

Оскільки суд апеляційної інстанції змінює судове рішення виключно у частині викладення мотивувальної частини, то новий розподіл судових витрат в порядку статті 141 частини13 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись ст.367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах адвокатом Євсютіним Олександром Миколайовичем, задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 жовтня 2024 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 17 лютого 2025 року.

Головуючий : В.О. Бездрабко

Судді : Л.В. Базіль

Л.В. Пузанова