Провадження № 22-ц/4808/300/25
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Баркова В.М., Девляшевського В.А.,

за участю секретаря Кузів А.В.

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2024 року, ухвалене судом у складі судді Пастернак І.А.,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що сторони проживали у цивільному шлюбу, в якому у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спільного життя з відповідачем не склалося, понад рік вони не проживають разом. Донька проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач належної матеріальної допомоги не надає, час від часу дає кошти в невеликій сумі. Відповідач є працездатною особою, працює, отримує доходи,

Просила суд стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2024 року, позовні вимоги задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно в розмірі по 4 500 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 28.10.2024 року до досягнення нею повноліття. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь держави 1211, 20 грн судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушеннясудом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2024 року, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково, стягнути з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 в розмірі 1600 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Стягнення аліментів розпочати з 28.10.2024 року.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач не був належним чином повідомлений про судове засідання, призначене на 10 грудня 2024 року о 09 год 00 хв, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав. Не будучи обізнаним про дату судового засідання та про прийняте рішення 10 грудня 2024 року, відповідачем 12 грудня 2024 року будо подано заяву про долучення додаткових доказів, яка не була врахована судом першої інстанції.

Суд першої інстанції надав перевагу необґрунтованим доказами твердженням позивачки щодо неофіційного його працевлаштування, проте не врахував докази та позицію відповідача.

Скаржник посилається на те, що в описовій частині рішення суду зазначено, що сторони проживали у зареєстрованому шлюбі, що не відповідає дійсності, оскільки в матеріалах справи відсутні документальні підтвердження даної обставини. Судом першої інстанції невірно встановлені обставини справи, що призвело до прийняття необ`єктивного та несправедливого рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотримання норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги немає.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу в межах її доводів.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. До суду надала клопотання про розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без участі ОСОБА_1 , яка повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що неповнолітня дочка проживає та перебуває на утриманні позивачки, обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька та дійшов висновку, про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі по 4 500 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повнолітня.

Переглядаючи рішення суду, колегія суддів виходить з наступного.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 посилається, зокрема, на те, що суд першої інстанції розглянув справу без належного його повідомлення.

Згідно з частиною другою статті 211 ЦПК України про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Право учасників справи брати участь в судових засіданнях закріплено у пункті 2 частини першої статті 43 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи.

Згідно з частинами другою, четвертою, п`ятою, шостою статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо повістку надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (частина восьма статті 128 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Івано-Франківського міського суду від 29 жовтня 2024 року по справі відкрито провадження, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Розгляд справи по суті призначено на 20 листопада 2024 року.

20 листопада 2024 року пригляд справи відкладено на 10 грудня 2024 року.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлявся судом про судове засідання, яке призначено на 10 грудня 2024 року шляхом надсилання йому судової повістки, проте відомостей про те, що ОСОБА_2 був повідомлений про розгляд справи, який призначено на 10 грудня 2024 року матеріали справи не містять.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що відповідач був належним чином повідомлений судом першої інстанції про розгляд справи.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Суд першої інстанції розглянув справу, не маючи відомостей про те, що відповідач повідомлений належним чином про дату, місце та час судового засідання.

Доводи апеляційної скарги в цій частині підтверджуються матеріалами справи, тому на підставі п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Щодо заявлених вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 від 15 березня 2018 року.

Дитина проживає разом з позивачкою.

Відповідачу ОСОБА_2 з 01.01.2025 року по 09.04.2025 року встановлено допомогу в розмірі 2210,00 грн щомісяця, як особі, яка здійснює соціальні послуги з догляду за батьком ОСОБА_5 , що підтверджується копією витягу з рішення від 25.06.2024 року №294 про призначення і виплату компенсації.

Відповідно до рішення про призначення/перерахунок компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі від 22.05.2024 року, ОСОБА_2 отримує компенсацію з 01.05.2024 року по 31.12.2024 року в розмірі 2 210,00 грн, з 01.01.2025 року по 09.04.2025 року в розмірі 2210,00 грн.

Згідно відомостей з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 02.12.2024 року, дохід ОСОБА_2 за 9 місяців склав 18 325,00 грн.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Положеннями частини третьої статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з того, що дитина проживає та перебуває на утриманні матері. Відповідач ОСОБА_2 є особою працездатного віку, в матеріалах справи відсутня інформація про наявність на утриманні відповідача інших дітей. Враховуючи обов`язок обох батьків утримувати до повноліття своїх дітей, повноцінно забезпечувати їх інтереси, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно в розмірі по 4 500,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 жовтня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Скаржником не доведено належними та допустимими доказами, що він не має можливості сплачувати аліменти на утримання дитини в меншому розмірі. Крім доказів про отримання ним соціальної допомоги, не надано до суду першої чи апеляційної інстанції відомостей про відсутність у його власності будь якого нерухомого майна, грошових коштів.

Той факт, що скаржник здійснює догляд за батьком, не впливає на обов`язок відповідача, як батька дитини, надавати матеріальне забезпечення неповнолітній дитині, а лише на його розмір. Скаржник не подав жодних доказів про розмір самостійного доходу його батька, зокрема наявність або відсутність пенсії, а також про наявність інших осіб, які зобов`язані його утримувати (до прикладу, інших дітей, дружини), що позбавляє суд можливості визначити в якому розмірі батько скаржника потребує від нього матеріальної допомоги. Крім того, під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, скаржник пояснив, що його батько проживає разом і своєю дружиною.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що відповідач не довів належними та допустимими доказами, що він не спроможний сплачувати аліменти у розмірі 4500 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю є розгляд справи за відсутності учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2024 року скасуванню з ухваленням нового судового рішення. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно в розмірі по 4 500,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 жовтня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 6 ст.141ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а відповідачку звільнено від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 847, 84 грн.

Враховуючи те, що апеляційний суд зробив висновок про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, проте правовий результат вирішення спору залишився без змін, тому відсутні підстави для перерозподілу судових витрат у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367,374,376,382,384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2024 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно в розмірі по 4 500,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 жовтня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави судові витрати по сплаті судового в розмірі 847,84 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 20 лютого 2025 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков

В.А. Девляшевський