Справа № 128/4021/23
Провадження № 22-ц/801/505/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карпінська Ю. Ф.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 рокуСправа № 128/4021/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Войтка Ю.Б., Стадника І.М.,

за участю секретаря судового засідання Пантелеймонової А.І.,

за участю сторін: позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Шевчук Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №128/4021/23 запозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Стрижавської селищної ради про позбавлення батьківських прав,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Колотухи Катерини Анатоліївни на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 25 грудня 2024 року,яке ухвалила суддя Карпінська Ю.Ф. в Вінницькому районному суді Вінницької області, повний текст складено 25 грудня 2024 року,

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Стрижавської селищної ради про позбавлення батьківських прав, мотивуючи позовні вимоги тим, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 28 квітня 2016 року в справі № 128/1475/16-ц розірвано шлюб між нею та ОСОБА_3 . За час шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 .

Наразі син проживає з позивачем, перебуває на її утриманні та вихованні. Вона, як мати, в повному обсязі забезпечує гармонійний розвиток дитини, матеріальне утримання, хороші умови проживання, надає моральну та психологічну підтримку, сприяє формуванню культурного світогляду та системі духовних цінностей дитини, засвоєнню загальновизнаних моральних та етичних норм. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, тому створились умови, які шкодять інтересам дитини.

Відповідач покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Зокрема, зі змісту довідки №01-32/143 від 16 серпня 2023 року, виданої навчальним закладом, убачається, що відповідач не приймає жодної участі у вихованні сина.

Вона раніше зверталась в судовому порядку за стягненням аліментів та додаткових витрат на утримання дитини. При цьому, відповідач виконує свій обов`язок по утриманню дитини лише частково. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків.

Таким чином, позивач просила позбавити відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вирішити питання щодо стягнення з відповідача судових витрат.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 25 грудня 2024 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Колотуха К.А. подала апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним через невідповідність висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Просила скасувати рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 25 грудня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на ті ж обставини, що і у позовній заяві. Зокрема, зазначила, що відповідач ОСОБА_3 нехтує своїми батьківськими обов`язками, він не бачиться, не спілкується з сином, а тому слід позбавити його батьківських прав, що буде відповідати інтересам дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 адвокат Шевчук Н.М. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції, виходив з того, що відсутні правові підстави для застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки необхідність застосування саме такого заходу позивачем не доведено.

Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 28 квітня 2016 року (справа №128/1475/16-ц), розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін по справі народився син ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 08 січня 2013 року.

Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 , 09 серпня 2019 року ОСОБА_5 змінила ім`я; прізвище, власне ім`я, по батькові після державної реєстрації зміни імені ОСОБА_1 .

Згідно з копією довідки про реєстрацію місця проживання особи від 21 жовтня 2020 року, ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 30 грудня 2016 року (справа № 128/3989/16-ц) стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частки всіх видів його доходу щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини, і до досягнення нею повноліття, починаючи з 21 листопада 2016 року.

Крім того, згідно з рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 07 квітня 2017 року (справа №128/4486/16-ц) стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 1886 грн додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_4 .

Заочним рішенням Вінницький районний суд Вінницької області від 25 січня 2021 року (справа №128/3352/20) стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_4 в сумі 6071,54 грн.

Згідно з копією листа від 01 вересня 2023 року №45661/221-291/05 Вінницького відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління (м. Київ), у відділі на виконанні перебуває виконавче провадження АСВП №64922187 з примусового виконання виконавчого листа № 128/3352/20, виданого 10 березня 2021 року Вінницьким районним судом Вінницької області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткових витрат на дитину ОСОБА_4 в сумі 6071,54 грн; 09 червня 2021 року на депозитний рахунок відділу надійшли кошти у розмірі 2000 грн; згідно з платіжною інструкцією №14643 від 28 жовтня 2021 року, грошові кошти у розмірі 1667,35 грн перераховані на рахунок стягувача; відповідно до платіжної інструкції №14645 від 28 жовтня 2021 року, грошові кошти у розмірі 96,91 грн перераховані на спецрахунок в рахунок погашення виконавчого збору, відповідно до платіжних інструкцій №14644, №14642 від 28 жовтня 2021 року, грошові кошти у розмірі 69 грн та грошові кошти у розмірі 166,74 перераховані на спецрахунок в рахунок погашення мінімальних витрат виконавчого провадження; 16 червня 2023 року головним держаним виконавцем направлена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлена на залишок боргу 4844,60 грн до виконання до ТОВ «МЕТАЛОЦЕНТР «ПРИБУЗЬКИЙ»; станом на 01 вересня 2023 року стягнуто 4350,60 грн, з них перераховано на рахунок стягувачу 3804,25 грн, виконавчого збору у розмірі 380,44 грн, а також витрати виконавчого провадження у розмірі 165,91 грн; залишок заборгованості становить 2494 грн.

Відповідно до копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_3 , сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження станом на 19 вересня 2023 року складає 5720,67 грн.

Згідно з копією довідки від 16 серпня 2023 року №01-32/143, виданої ОСОБА_1 Комунальним закладом «Сосонський ліцей Вінницького району Вінницької області», ОСОБА_3 не приймає участі у вихованні їхнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , учня 5-А класу КЗ «Сосонський ліцей».

З копії характеристики ОСОБА_4 від 15 серпня 2023 року, виданої класним керівником ОСОБА_6 , убачається, що мама ОСОБА_1 приділяє увагу вихованню та навчанню сина; ОСОБА_7 завжди має охайний вигляд, забезпечений усім необхідним шкільним приладдям, мама систематично підтримує контакт із класним керівником, прислухається до думки вчителів, реагує на зауваження, відвідує батьківські збори.

Відповідно до копії акту обстеження фактичного місця проживання від 10 серпня 2023 року, ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_4 зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

З копії довідки КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» від 04 серпня 2023 року убачається, що ОСОБА_1 працює в Комунальному некомерційному підприємстві «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» на посаді сестри медичної відділення анастезіології з ліжками інтенсивної терапії; працює з 24 лютого 2014 року до теперішнього часу.

Згідно з копією довідки від 03 серпня 2023 року, виданої директором ТОВ «Лабораторія Глобал Тест», ОСОБА_1 працює сестрою медичною за сумісництвом з 22 липня 2022 року.

Відповідно до копії характеристики від 11 серпня 2023 року на медичну сестру Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім. акад. О.І. Ющенка, ОСОБА_1 з 2014 року прийнята на посаду медичної сестри відділення № НОМЕР_3 ВОПНЛ ім. акад. О.І. Ющенка; з 2015 року переведена на посаду медичної сестри відділення анестезіології з ліжками інтенсивної терапії; за час роботи у лікарні ОСОБА_1 зарекомендована себе як сумлінний працівник, постійно підвищує свій рівень знань, бере активну участь в роботі конференцій середнього медичного персоналу у відділенні та лікарні, оволоділа всіма медичними маніпуляціями, які застосовуються в умовах відділення анестезії і інтенсивної терапії, з почуттям високої відповідальності ставиться до виконання своїх посадових обов`язків, уважна та чуйна до пацієнтів, користується авторитетом серед співробітників відділення, пацієнтів та їх родичів, за період роботи у відділенні не було порушень трудової дисципліни, санітарно-епідеміологічного режиму.

Згідно з копією характеристики ТОВ «Лабораторія Глобал Тест», ОСОБА_1 працює сестрою медичною за сумісництвом з 22 липня 2022 року; за час роботи зарекомендувала себе як відповідальний і дисциплінований працівник, який може проявити ініціативу і прийняти правильне рішення в питаннях, що стосуються його професійної діяльності і знаходиться в межах його компетенції; ОСОБА_8 систематично, у порядку, визначеному чинним законодавством України, проходить курси з підвищення/удосконалення кваліфікації на тему «Медичні сестри анестезіології та реанімації» (востаннє у 2020) та використовує набуті навички при вирішенні поставлених завдань, має першу категорію із спеціальності «Сестринська справа», взаємовідносини з колективом склалися хороші, підтримує співробітників в складний період і при цьому дотримується корпоративних правил і норм, врівноважена, відповідальна, цілеспрямована.

Стрижавська селищна рада рішенням від 13 листопада 2023 року «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 » затвердила висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до копії висновку від 13 листопада 2023 року №405 Служби у справах дітей Стрижавської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , комісією встановлено, що ОСОБА_1 займається вихованням сина сама, батько дитини ОСОБА_3 участі у житті дитини, крім сплати аліментів та додаткових витрат на утримання малолітньої дитини, не приймає. Орган опіки та піклування селищної ради приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_4 є доцільним.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).

За частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь - якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі №553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі №953/17837/19.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року у справі №643/7876/18 (провадження №61-18535св20) зазначено, що «позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про те, що позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведена.

Позивачем не доведено, а матеріали справи не містять доказів умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Крім того, як встановлено судом відповідач регулярно сплачує на користь позивача аліменти на утримання сина.

У суді першої інстанції так і у відзиві на апеляційну скаргу заперечує щоб його позбавляли батьківських прав відносно сина ОСОБА_7 .

У частині шостій статті 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Апеляційний суд зазначає, що висновок органу опіки та піклування є одним із доказів, який відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України суд оцінює у взаємному зв`язку з іншими доказами у справі.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги висновок служби у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , оскільки такий висновок не є достатньо обґрунтованим, а також належним чином не обґрунтовано, яким чином позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дитини.

Вказане спростовує доводи позивачки, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Таким чином, встановивши відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, зокрема те, що останній не втратив бажання налагодити спілкування з дитиною, продовжує вважати себе його батьком та бажає брати участь у його вихованні, регулярно сплачує аліменти, заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно сина, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що все це свідчить про його інтерес до дитини і підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні.

З урахуванням якнайкращих інтересів дитини, бажання відповідача брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

В контексті зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Колотухи Катерини Анатоліївни залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 25 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19 лютого 2025 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Войтко Ю.Б.

Стадник І.М.