Справа № 463/4469/24 Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/3331/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів Бойко С.М.,Копняк С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Національної академії сухопутніх військ імені гетьмана Петра Сагайдачного на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 вересня 2024 року у складі судді Жовніра Г.Б., повний текст якого складений 01.10.2024, усправі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної шкоди,-

встановив:

У травні 2024 року представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної шкоди, просив стягнути солідарно з відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 87267, 50 грн, а також судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.10.2023 близько 15:50 год. в м. Львові по вул. Коциловського, 30 водій транспортного засобу марки «Богдан 2251», військовий номерний знак НОМЕР_2 , військовослужбовець ОСОБА_2 порушив Правила дорожнього руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Toyota Land Cruiser» номерний знак НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_1 , чим заподіяв останньому матеріальні збитки.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) транспортний засіб марки «Toyota Land Cruiser», номерний знак НОМЕР_3 , отримав технічні пошкодження.

20.11.2023 постановою Личаківського районного суду м. Львова по справі №463/9847/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

16.01.2024 спеціалістом - автотоварознавцем ТзОВ «ЕКСПЕРТ СЕРВІС» Войтиком Я.М. проведено огляд пошкодженого транспортного засобу марки «Toyota Land Cruiser», номерний знак НОМЕР_3 .

Відповідно до звіту №341/24 від 07.02.2024 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Toyota Land Cruiser», номерний знак НОМЕР_3 , складає 247267,50 грн. За огляд пошкодженого автомобіля та складання звіту ОСОБА_4 здійснив оплату 1500,00 грн., що підтверджується квитанцією №0451-9TE0-АВ49-Е680 від 07.02.2024 та актом прийому - передачі виконаних робіт від 05.02.2024.

30.01.2024 Моторне (транспортне) бюро України провело виплату позивачу страхового відшкодування в сумі 160 000,00 грн.

З урахуванням наведеного, різниця між вартістю матеріального збитку та розміром виплаченого страхового відшкодування становить 87 267,50 грн. Таким чином, загальний розмір матеріальної шкоди складає 88 767,50 грн. (87 267,50 +1 500,00).

26.02.2024 на адресу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного скеровано претензію про відшкодування збитків завданих у зв?язку з пошкодженням автомобіля марки «Toyota Land Cruiser», номерний знак НОМЕР_3 , у розмірі 88 767, 50 грн.

Листом від 04.03.2024 відповідач - 2 вимоги про відшкодування шкоди не визнав в повному обсязі, зазначивши, що водій транспортного засобу марки «Богдан 2251», військовий номерний знак НОМЕР_2 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , на момент скоєння ДТП в списках військовослужбовців Національної академії не перебував.

Відповіддю від 27.04.2024 на адвокатський запит від 25.04.2024 військова частина НОМЕР_1 повідомила, що транспортний засіб «Богдан 2251», військовий номерний знак НОМЕР_2 на обліку у військовій частині НОМЕР_1 відсутній. Посилаючись на протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 567145 та даних зазначених у схемі місця ДТП, транспортний засіб «Богдан 2251», військовий номерний знак НОМЕР_2 належав Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

У відповіді на претензію листом від 04.03.2024 Відповідач - 2 вказав, що військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , на момент скоєння ДТП в списках військовослужбовців Національної академії не перебував, разом з цим військова частина НОМЕР_1 повідомила, що станом на 26.10.2023 солдат ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 однак, з 26.10.2023 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.10.2023 №308 був відряджений до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

Враховуючи наведене просить позовні вимоги задоволити та стягнути солідарно з відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 87267, 50 грн, а також судові витрати.

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 25 вересня 2024 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 87267, 50 грн (вісімдесят сім тисяч двісті вісімдесят сум гривень п`ятдесят копійок).

Стягнуто з Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211,20 грн. (одну тисячу двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення суду оскаржив відповідач Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, вважає, що неправильно застосував норми матеріального права, висновки викладені у ньому не відповідають обставинам справи, тому рішення підлягає скасуванню.

Стверджує, що у матеріалах справи відсутні та позивачем не здобуті докази того, що ОСОБА_2 перебував у службових (трудових) відносинах з Національною академією сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

Крім цього, наявні у матеріалах справи докази, а саме постанова Личаківського районного суду від 20.11.2023 у справі № 463/9847/23 та звіт № 341/24 про оцінку автомобіля від 07.02.2024, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, не відповідають вимогам належності, допустимості та достовірності доказів.

Зокрема, постанова Личаківського районного суду від 20.11.2023 у спарві № 463/9847/23 не містить інформації щодо належності транспортного засобу Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, а звіт є суперечливим, неоднозначним та необ`єктивним.

Перелік пошкоджень, відповідно до схеми ДТП, що міститься у матеріалах справи, є іншим ніж перелік пошкоджень, наведений у звіті № 341/24 про оцінку автомобіля від 07.02.2024.

Запрошення на огляд транспортного засобу позивача академія не отримувала та не була присутня під час такого. Звіт містить протокол огляду транспортного засобу № 4030 від 13.11.2023 у якому не відображено повний перелік пошкоджень транспортного засобу.

У звіті відсутня інформація про обставини ДТП, крім цього, у матеріалах спарви відсутня інформація про те чи експлуатувався автомобіль після ДТП, відповідно чи могли виникнути пошкодження в період з 26.10.2023 по 13.11.2023.

Також у звіті не вказано кількість фото-таблиць, що впливає на достовірність відомостей.

Звертає увагу, що огляд автомобіля проводився більше ніж через 3 місяці після ДТП, що впливає на вартість відновлювального ремонту, оскільки вартість оригінальних запчастин напряму залежить від курсу валют.

Відсутні відомості де знаходився автомобіль у період з 26.10.2023 по 07.02.2024, як і невідомо, за яких обставин автомобіль міг отримати інші, не враховані оцінювачем пошкоджень.

Просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 вересня 2024 рокута ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення кредитної заборгованості, сумарний розмір якої не перевищує тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, виключно бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позовній заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким, суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм

Врахувавши, що солдат ОСОБА_2 , вина якого у спірній ДТП встанвлолена постановою Личаківського районного суду м. Львова від 20.11.2023 у справі №463/9847/23, на день ДТП був відряджений до Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного, суд першої інстанції прийшов висновку, що належним відповідачем у справі є Національна академія сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного.

Зокрема, водій ОСОБА_2 виконував свої службові обов`язки, які були доручені Національною академією сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного, відповідно до наказу ВЧ НОМЕР_1 про відрядження, що свідчить про те, що ОСОБА_2 на відповідній правовій підставі володів транспортним засобом марки «Богдан 2251», військовий номерний знак НОМЕР_2 , за участю якого сталася ДТП.

Внаслідок неправомірних дій водія ОСОБА_2 автомобілю позивача завдана матеріальна шкода у розмірі 247267 грн. 50 коп., що підтверджується звітом №341/24 від 07.02.2024.

Зважаючи на те, що Моторне (транспортне) бюро України провело виплату позивачу страхового відшкодування в сумі 160 000,00 грн, суд стягнув з Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного матеріальну шкоду у розмірі 87267,50 грн, тобто дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

При цьому, суд погодився із доводами сторони відповідача про відсутність правової підстави для солідарного обов`язку відповідачів по відшкодуванню шкоди позивачу.

Крім цього, суд стягнув понесені позивачем та документально підтверджені витрати на оплату судового збору в розмірі 1211,20 грн.

При вирішенні справи, суд врахував правову позицію висловлену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №426/16825/16-ц (провадження №14-497цс18).

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такаго.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 ЦК України).

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, юридичні факти, заподіяння матеріальної та моральної шкоди тощо, а також вони можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ст. 11 ЦК України).

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Судом встановлено, що 26.10.2023 близько 15:50 год. в м. Львові по вул. Коциловського, 30 водій транспортного засобу марки «Богдан 2251», військовий номерний знак НОМЕР_2 , військовослужбовець ОСОБА_2 порушив Правила дорожнього руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Toyota Land Cruiser» номерний знак НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_1 .

Внаслідок зазначеної ДТП транспортний засіб марки «Toyota Land Cruiser», номерний знак НОМЕР_3 , отримав технічні пошкодження.

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 20.11.2023 по справі №463/9847/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с. 9).

Зокрема, судом встановлено, що ОСОБА_2 26 жовтня 2023 року о 15:50 год на вул.Коциловського, 30 у м. Львові, керуючи транспортним засобом марки «Богдан 2251», д.н.з. НОМЕР_4 , порушив вимоги п.10.9 Правил дорожнього руху, а саме під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно, не створить перешкоди йому чи іншим учасникам дорожнього руху, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого здійснив наїзд на транспортний засіб марки «Toyota Land Cruiser» д.н.з. НОМЕР_3 .

Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 26.10.2023, а також вина у такій водія автомобіля «Богдан 2251», військовий номерний знак НОМЕР_2 встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, відтак у силу статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у ході розгляду даної цивільної справи.

З врахуванням зазначеного, а саме вини та наслідків ДТП у формі механічних пошкоджень автомобіля, позивач ОСОБА_1 , як особа, якій завдано шкоди, має право на відшкодування такої.

Постановою про виправлення описки від 15 липня 2024 року виправлено описку у постанові Личаківського районного суду м. Львова від 20 листопада 2023 року у справі №463/9847/23 (провадження №3/463/2701/23), замінено в описовій частині номер транспортного засобу марки «Богдан 2251», д.н.з. НОМЕР_4 на правильний - д.н.з. НОМЕР_2 .

Листом ТзОВ «Сервісний центр «Діаманат» від 18.03.2024 за вих. № 78 повідомлено, що 26.10.2023 на прохання власника транспортного засобу марки «Toyota Land Cruiser» номерний знак НОМЕР_3 , через засоби електронного зв`язку, шляхом надсилання фото пошкодженого автомобіля, працівником ТзОВ«Сервісний центр «Діаманат» проведено попередню калькуляцію та надано разунок фактуру №ДМ00057120 від 26.10.2023 на загальну суму 101 814,65 грн (а.с. 36).

13.11.2023 на території дилерського центру проведено огляд транспортного засобу марки «Toyota Land Cruiser», номерний знак НОМЕР_3 , за результатами якого надано рахунок-фактуру №ДМ0058068 від 13.11.2023 на загальну вартість 239 084,73 грн (а.с. 41).

При цьому, 16.01.2024 спеціалістом - автотоварознавцем ТзОВ «ЕКСПЕРТ СЕРВІС» Войтиком Я.М. проведено огляд пошкодженого транспортного засобу марки «Toyota Land Cruiser», номерний знак НОМЕР_3 .

Відповідно до Звіту № 341/24 від 07.02.2024 вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Toyota Land Cruiser», номерний знак НОМЕР_3 , складає 247 267,50 грн (а.с. 13).

За огляд пошкодженого автомобіля та складання звіту ОСОБА_1 оплатив 1 500,00 грн., що підтверджується квитанцією № 0451-9TE0-АВ49-Е680 від 07.02.2024 та актом прийому - передачі виконаних робіт від 05.02.2024 (а.с. 30-31).

30.01.2024 Моторне (транспортне) бюро України провело виплату страхового відшкодування в сумі 160 000,00 грн. (а.с. 32).

У лютому 2024 року адвокат Васечко Ю.А. в інтересах ОСОБА_1 звернувся із претензією до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного у якій повідомив про обставини ДТП, що мала місце 26.10.2023, виплату МТСБ України страхового відшкодування ОСОБА_1 , а також те, що військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 керував автобусом марки «БАЗ 2251», військовий номерний знак НОМЕР_4 , пропонував у позасудовому порядку врегулювати спір з привожду відшкодування заподіяної шкоди, шляхом сплати 88767,50 грн шкоди та витрат за відповідними реквізитами (а.с. 33-34).

У відповідь, Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного повідомила, що вимогу не визнає, оскільки автобус марки «БАЗ 2251», військовий номерний знак НОМЕР_4 про який зазначено у претензії за Національною академією та військовою частиною НОМЕР_1 на праві власності чи іншого права користування не облікується (а.с. 35).

У березні 2024 року адвокат Васечко Ю.А. в інтересах ОСОБА_1 звернувся із адвокатським запитом до командира військової частини НОМЕР_1 та просив надати інформацію, щодо реєстрації транспортного засобу БАЗ 2251», військовий номерний знак НОМЕР_4 , повідомити про володільця такого та у якій частині проходив військову службу ОСОБА_2 станом на час ДТП (а.с. 37).

Згідно листа Військової частини НОМЕР_1 від 29.03.2024 № 1554/2, транспортний засіб «Богдан 2251», військовий номерний знак НОМЕР_4 на обліку у військовій частині відсутній. Станом на 26.10.2023 солдат ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 однак, з 26.10.2023 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_5 (по строковій частині) від 26.10.2023 № 308 був відряджений до Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного (а.с. 38).

Зазначена інформація підтверджується копією витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_5 від 26.10.2023 № 308 (а.с. 39).

25.04.2024 адвокат Васечко Ю.А. в інтересах ОСОБА_1 звернувся із адвокатським запитом до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та просив повідомити власника транспортного засобу «БАЗ 2251», військовий номерний знак НОМЕР_4 , хто був володільцем такого станом на час ДТП, чи виконував солат ОСОБА_2 службові обов`язки у складі національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, чи був це содат відряджений до академії (а.с. 42).

Згідно відповіді Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного № 2664 від 26.04.2024, транспортний засіб «БАЗ 2251», військовий номерний знак НОМЕР_4 не належить академії, хто є володільцем такого не відомо, а 26.10.2023 солдат ОСОБА_2 не здійснював керування таким (а.с. 43).

В сою чергу, колегія суддів виходить з того, що постановою Личаківського районного суду м. Львова про виправлення описки від 15 липня 2024 року виправлено описку у постанові Личаківського районного суду м. Львова від 20 листопада 2023 року у справі №463/9847/23 (провадження №3/463/2701/23), а саме замінено в описовій частині номер транспортного засобу марки «Богдан 2251», д.н.з. НОМЕР_4 на правильний - д.н.з. НОМЕР_2 , тобто транспортним засобом, який під керуванням ОСОБА_2 здійснив наїзд на автомобіль позивача був транспортний засіб «БАЗ 2251», військовий номерний знак НОМЕР_2 , а не 2743 М1, як помилково вказав суд та у своїх запитах зазначала сторона позивача та який не є власністю Національної академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

Звертаючись із позовними вимогами сторона позивача свої доводи зводить до того, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Toyota Land Cruiser», номерний знак НОМЕР_3 , складає 247267,50 грн, Моторне (транспортне) бюро України провело виплату позивачу страхового відшкодування в сумі 160 000,00 грн., тому різницю просить стягнути солідарно із Національної академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та військової Військової частини НОМЕР_1 , а також витрати за огляд пошкодженого автомобіля та складання звіту.

Зважаючи на те, що рішення суду оскаржується лише відповідачем Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, колегія суддів, слідуючи принципу диспозитивності цивільного судочинства та вимогам ст. 367 ЦПК України, оскаржуване рішення в іншій частині не перевіряє.

Колегія суддів виходить з того, що визначальні ознаки приватноправових відносин це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Такі правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 28 квітня 2020 року у справі № 607/15692/19 (провадження № 14-39цс20), від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19), у постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 328/29/20 (провадження № 61-2521св21), у постанові Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 688/1852/21 (провадження № 61-6705св22).

Таким чином, правовідносини між сторонами у справі, що переглядається, виникли з деліктного зобов`язання, а саме в наслідок заподіяння шкоди та не стосуються прийняття, проходження чи звільнення з публічної служби, не спрямовані на захист прав свобод та інтересів особи від порушень із боку суб`єкта владних повноважень й не стосуються оскарження дій останнього.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Військовослужбовець, який керує службовим транспортним засобом і вчиняє ДТП, навіть під час виконання ним його службових обов`язків, вчиняє цивільний делікт не під час здійснення адміністративно-владних повноважень, а допускаючи порушення принципу генерального делікту, тобто загальної заборони завдання шкоди особі.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 760/15085/18 (провадження № 61-22192св19), від 08 червня 2022 року у справі №559/2801/19 (провадження № 61-10770св21) та від 26 жовтня 2022 року у справі № 452/3423/19 (провадження № 61-14959св21).

Загальні положення про відшкодування шкоди передбачені главою 82 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Таким чином, до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди.

Застаттею 1187 ЦК Україниджерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За фактом завдання шкоди виникає деліктне зобов`язання, яке припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина другастатті 1187 ЦК України).

В свою чергу, відповідно до частини першоїстатті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту гл. 82 ЦК вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 06 листопада 2013 року у справі №6-108цс13.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зроблено висновок, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Таким чином, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного, оскільки ОСОБА_2 , як винна у ДТП особа, що мала місце 26.10.2023, проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , однак з 26.10.2023 був відряджений до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, що спростовує доводи апеляційної скарги у цій частині.

При цьому, як зазначалося вище, своїми діями ОСОБА_2 порушив Правила дорожнього руху України, які є в причинно-наслідковому зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди внаслідок якої транспортний засіб позивач отримав пошкодження, а останньому заподіяно шкоду.

Що стосується доводів про те, що постанова Личаківського районного суду від 20.11.2023 у спарві № 463/9847/23 не містить інформації щодо належності транспортного засобу Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, колегія суддів виходить з того, що апелянт не спростував належність академії транспортниого засобу «БАЗ 2251», військовий номерний знак НОМЕР_2 .

Будь які доводи та заперечення з цього приводу є неспроможними та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна.

Відповідно ч. 2 ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України» майно, закріплене за військовими частинами Збройних Сил України, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.

Збройні Сили України мають таку загальну структуру: Генеральний штаб Збройних Сил України; Командування об`єднаних сил Збройних Сил України; види Збройних Сил України - Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили; окремі роди сил Збройних Сил України - Сили спеціальних операцій, Сили територіальної оборони, Сили логістики, Сили підтримки, Медичні сили; окремі роди військ Збройних Сил України - Десантно-штурмові війська, Війська зв`язку та кібербезпеки; органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України (ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України»).

Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про Збройні Сили України» особовий склад Збройних Сил України складається з військовослужбовців і працівників Збройних Сил України.

Згідно ч. 1 ст. 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 243/10982/15-ц (провадження № 14-81цс18) зробила правовий висновок про те, що враховуючи, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України.

Зважаючи на те, що спірна ДТП сталася 26.10.2023, тобто у день відрядження військовою частиною НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, обов`язок по відшкодуванню шкоди, яка завдана солдатом обґрунтовано покладено судом на академію.

Статтею 1192 ЦК України визначено способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, відповідно до частини першої якої, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Фактично заперечуючи вимоги позивача та відповідні висновки суду першої інстанції, відповідач Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного свої доводи зводить до незгоди із Звітом № 341/24 від 07.02.2024 про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Toyota Land Cruiser», номерний знак НОМЕР_3 , яка згідно такого становить 247 267,50 грн.

Поряд з цим, будь яких альтернативних звітів, висновків чи досліджень з цього приводу, з яких би вбачався інший розмір заподіяної шкоди автомобілю «Toyota Land Cruiser», номерний знак НОМЕР_3 , Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного суду не надала.

Таким чином, саме лише заперечення переліку пошкоджень та незгода із вартістю заподіяної шкоди на висновки суду не впливає.

Підстави обов`язкового призначення судом експертизи визначені статтею 105 ЦПК України.

Обов`язкові обставини для призначення судом експертизи у даній справі, відсутні.

При цьому, за ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Таким чином, враховуючи норму статті про призначення експертизи, суд зобов`язаний забезпечити (організувати) змагальний процес, тобто створити особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов`язків.

Поряд з цим, з клопотанням про призначення експертизи ні у суді першої інстанції, ні у апеляційному суді, відповідач не звертався.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК).

Поряд з цим, на такі осбавини відповідачі не покликалися, а судом таких не встановлено.

Згідно із усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу Національної академії сухопутніх військ імені гетьмана Петра Сагайдачного - залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 вересня 2024 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 лютого 2025 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк