справа № 197/1067/24
провадження № 2/197/64/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року с-ще Широке

Широківський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Панчука М.В.,

за участю секретаря судового засідання Гетьманенко О.І.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки - адвоката Горовенка С.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Широке в спрощеному провадженні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з відповідачем проживала спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з грудня 2022 року по червень 2024 року. Під час спільного проживання однією сім`єю з відповідачем у сторін народилася спільна дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час сторони спільно не проживають, при цьому спільна дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги позивачці, яка на даний час не працює, оскільки знаходиться у соціальній відпустці по догляду за дитиною. Коштів, які позивачка отримує, не вистачає для задоволення її потреб. Відповідач має постійну роботу, у зв`язку з чим позивачка вважає, що він має можливість надавати на її утримання щомісячно грошові кошти у розмірі 1/4 від його доходу з 21 жовтня 2024 року і до досягнення дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років, а в окремо передбачених діючим законодавством випадках, до шести років.

Ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 11.12.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні позивачка підтримала позов, просила його задовольнити, зазначивши, що вона не працює, тому що здійснює догляд за малолітнім спільним з відповідачем сином ОСОБА_4 . Син часто хворіє, тому вона потребує коштів на його лікування, також потребує коштів на його утримання, у зв`язку з чим, з відповідача були стягнуті аліменти на її користь на утримання спільного сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частки від всіх його доходів та виконавчий документ вона вже подала у виконавчу службу на примусове виконання. Однак, вона також потребує утримання на себе, в неї лише допомога від держави на дитину - ОСОБА_4 , інших коштів на даний час не має, але має забезпечувати себе їжею, необхідними засобами гігієни, також потребує поповнення мобільного телефону, купівлі цигарок, так як паління останніх заспокоює позивачку. Вказує, що на даний час її утримують її батьки, де вона і проживає, але вона бажає і сама допомагати своїм батькам, однак не може на даний час через догляд за малолітнім сином ОСОБА_4 . Зазначила, що в 2023 році вона придбала житловий будинок, однак, через великі витрати на оплату комунальних послуг, які самостійно не могла оплатити, була змушена його продати у 2024 році і придбати менший будинок за виручені кошти. На даний час у її будинку ніхто не проживає, щоб не витрачатися на комунальні послуги.

Представник позивачки у судовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити з підстав, вказаних у останньому.

Відповідач у судовому засіданні вказав, що перед тим, як позивачка подала позов, він не заперечував щодо її утримання, у 2023 він придбав позивачці будинок і записав на її ім`я, давав кошти на дитину, але не знав куди вони витрачаються, купував продукти харчування і підгузники. Також просив, щоб позивачка давала йому список необхідних речей для життя і він буде це їй надавати, однак остання відмовилася від такої пропозиції. При цьому, коли отримав позов та ознайомився з підставами, на яких обгрунтовуються вимоги позивачки, то змінив свою думку і на даний час не бажає утримувати позивачку. Повідомив, що з початку січня 2025 року він офіційно працевлаштований і отримує мінімальну заробітню плату та коли заходив у бухгалтерію на роботі, то йому повідомили, що надійшов виконавчий документ на стягнення аліментів і в нього з заробітньої плати офіційно відраховуються аліменти, а на даний час у нього нема заборгованості по сплаті таких. Проти позову заперечує.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 01.12.2023, виданого Широківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 5), ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 01.12.2023 було складено відповідний актовий запис № 129. Батьком зазначено ОСОБА_2 , матір`ю ОСОБА_1 .

Як вбачається з довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1236- від 12.10.2022, № 1236- від 04.12.2023, ОСОБА_1 проживає разом з сином ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).

При вирішенні спору суд керується такими нормами права.

Згідно ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на час народження спільного сина ОСОБА_4 не перебували у зареєстрованому шлюбі.

Як вбачається із ч. 2-4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Згідно норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини вбачається право жінки - матері дитини, яка не досягла НОМЕР_2 , а за окремих підстав 6-ти років, на утримання від батька дитини, незалежно від перебування їх у шлюбі, від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Аналогічні положення містяться у ст.ст. 15, 16 ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Системний аналіз норм СК України свідчить, що у жінки, яка не перебуває у шлюбі з чоловіком, виникає право на отримання аліментів від такого чоловіка за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, а в окремих випадках до 6-ти років, та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони мають спільного сина ОСОБА_4 , який не досяг 3-х річного віку. На даний час позивачка здійснює догляд за дитиною, а тому не має можливості працювати та отримувати кошти на своє утримання. Позивачка самостійно утримує дитину, яка проживає разом з нею. Відповідач працездатний та має можливість утримувати позивачку, але вказані кошти у добровільному порядку не надає.

Відповідно до ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Враховуючи, що відповідач має працездатний вік, офіційно працевлаштований, що не заперечується останнім, має на утриманні малолітнього сина та сплачує на нього чверть від всіх своїх доходів, суд вважає, що він в змозі сплачувати аліменти, а тому виходячи з принципу справедливості та розумності, суд вважає за необхідне стягнути аліменти на утримання позивачки як жінки, яка не перебуває у шлюбі з відповідачем, але з якою проживає разом із їх спільна дитина.

Щодо строку такого стягнення аліментів, суд зазначає, що ч. 2-3 ст.84 СК України обмежуть стягення таких аліментів - до досягнення дитиною трьох років, а якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років.

З огляду на вказане, для того, щоб строк стягнення аліментів був визначений до досягнення дитиною шести років, потрібна наявність спеціальних підстав - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку.

Однак, з матеріалів справи не встановлено та позивачкою не доведено, що спільний син сторін має вади фізичного або психічного розвитку, що давало б підстави для визначення 6-річного строку для стягнення аліментів. При цьому, пояснення позивачки, що дитина часто хворіє і потребує ліків, не доведені будь-якими доказами, не співмірно із встановленим спеціальним діагнозом, як підстава для такого строку на стягнення аліментів, а відтак у встановленні строку для стягнення аліментів до 6-ти років слід відмовити.

При цьому, стягенння таких аліментів з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_1 строком до досягнення 3-річного віку спільної дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є повністю обґрунтованим, а відтак в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо визначення розміру аліментів, суд зазначає, що позивачка просить стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх щомісячних доходів, при цьому вказує, що їй потрібні такі аліменти для забезпечення себе харчуванням, необхідними засобами гігієни, цигарками, щомісячним поповненням мобільного телефону тощо. Разом з тим, суд не приймає доводи позивачки про те, що витрати на цигарки чи поповнення мобільного телефону є життєво важливими витратами, які об`єктивно обґрунтовують розмір аліментів, разом з тим, суд також не бере до уваги навність у позивачки свого доходу, зокрема наявність нерухомості у власності, про наявність якої остання не заперечує, з огляду на вимоги ч. 4 ст. 84 СК України, яка вказує, що право на таке утримання має жінка, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища.

Суд також на підставі ч. 4 ст. 84 СК України, щодо наявності умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу, враховує те, що відповідач працевлаштований, що останнім повідомлено у судовому засіданні, та ніким не опорюється, отримує мінімальну заробітню плату, з огляду на те, що інших відомостей, які б спростовували отримання відповідачем такого доходу матеріали справи не містять.

Такі висновки, узгоджуються з правовою позицією викладеною Верховним Судом у постанові від 27 травня 2020 року по страві № 712/4702/19.

А відтак відповідач може утримувати позивачку, однак у розмірі, меншому, ніж просить позивачка, тому виходячи з принципу справедливості та розумності, та з урахуванням дійсних потреб дружини, можливостей відповідача, суд присуджує аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина до трьох років, у розмірі 1/7 частини заробітку (доходу) відповідача, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною торьох років.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

За таких обставин позивачка у справі про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст. 141 ЦПК України судового збору в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 18, 76, 81, 95, 133, 141, 258, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 84, 180-185, 191 СК України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) про стягнення аліментів на утримання матері дитини задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання, як матері дитини, у розмірі 1/7 (однієї сьомої) частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 21 жовтня 2024 року і до досягнення трьох років дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 20 лютого 2025 року.

Суддя М.В. Панчук