ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/386/25 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Онищенка Е.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Шоніної Олени Валеріївни на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Біла Тетяна Сергіївна, про визнання недійсною згоди на відчуження нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому просив визнати недійсною нотаріально посвідчену заяву (згоду) ОСОБА_1 на дарування ОСОБА_3 ОСОБА_2 нежитлового приміщення І поверху літ. А-9, А? за адресою: АДРЕСА_1 , та нежитлового приміщення ХVІ першого поверху літ. А-9, А?-1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2024 року справу передано на розгляд за підсудністю до Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Шоніної О.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2024 року, направити справу для подальшого розгляду до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про передачу вищевказаної справи на розгляд за підсудністю до Комунарського районного суду м. Запоріжжя, оскільки питання про відкриття провадження було вирішено у судовому засіданні 03 травня 2024 року.

На думку апелянта, підсудність цієї справи вже була визначена судом першої інстанції на підставі поданої позивачем оцінки вартості майна у порядку ч.1 ст. 30 ЦПК України, на це завернула увагу колегія суддів Запорізького апеляційного суду у своїй постанові від 16 жовтня 2024 року.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду відкрито апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою та призначено справу до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника адвоката Касьяненко Г.О. заперечує проти доводів апеляційної скарги, зазначаючи, що оскарження висновків про діапазон ймовірної ринкової вартості об`єктів нерухомості призвело би до невчасного подання документів до суду, тобто оскарження висновків не було б ефективним способом на підтвердження позиції відповідачів з приводу підсудності; на спростування того, що справа не підсудна Шевченківському районному суду м. Запоріжжя до відкриття провадження у справі були надані довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості (виконані з урахуванням технічних характеристик); суд маючи інформацію про те, що вартість майна, що знаходиться у Комунарському районі м. Запоріжжя вища від майна, що знаходиться в Шевченківському районі м. Запоріжжя, ще до відкриття провадження у справі повинен був направити справу до Комунарського районного суду м. Запоріжжя; після відкриття провадження, наполягаючи на тому, що справа не підсудна Шевченківському районному суду м. Запоріжжя і відкриття відбулося неправомірно, відповідачі надали висновки судового експерта містять конкретну вартість об`єктів, виконані після безпосереднього огляду нежитлових приміщень та з урахуванням технічних характеристик, натомість висновки, надані позивачем, містять імовірну середньо ринкову вартість об`єктів нерухомості; позивач не оскаржував довідок про оціночну вартість об`єкта нерухомості та висновків судового експерта, наданих відповідачами.Просить залишити апеляційну без задоволення, оскаржувану ухвалу без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржувана ухвала суду відповідає з огляду на таке.

Передаючи справу на розгляд за підсудністю до іншого суду, суд першої інстанції виходив з того, що вартість приміщення, розташованого в Комунарському районі м. Запоріжжя перевищує вартість приміщення, розташованого у Шевченківському районі м. Запоріжжя, тож у відповідності до положень ст. 30 ЦПК України спір має розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою, тобто Комунарським районним судом м. Запоріжжя.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду (п. 1. ч. 1 ст. 31 ЦПК України).

Згідно з ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст.32 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Суд першої інстанції встановив, що в цій справі позивачем заявив вимогу про визнання недійсної згоди на дарування двох нежитлових приміщень, розташованих у різних районах м. Запоріжжя.

Представник відповідача заявив про непідсудність цієї справи Шевченківському районному суду м. Запоріжжя.

В матеріалах справи наявні копії висновків суб`єкта оціночної діяльності від 21.11.2023, згідно з якими найбільш ймовірна середньозважена ринкова вартість нежитлового приміщення першого поверху загальною площею 97,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 становить 735853 гривні, найбільш ймовірна середньозважена ринкова вартість нежитлового приміщення першого поверху загальною площею 96,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення XIV становить 717143 гривні.

Водночас з цих звітів вбачається, що фактичний огляд об`єктів нерухомості суб`єктом оцінювання не проводився, а відомості про приміщення взяті виключно з даних замовника, представлених в додатках (копії зазначених додатків додані також не були).

При цьому з інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно та договору дарування від 26.06.2012 щодо нежитлового приміщення першого поверху загальною площею 97,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що загальна площа приміщення складає 90 кв.м., натомість як у звіті зазначено площа у 97,4 кв.м.

Вищезазначені обставини викликають обґрунтовані сумніви у правильності висновків щодо ринкової вартості приміщень.

Також в матеріалах справи наявні висновки експерта, відповідно до яких експерт безпосередньо досліджував технічну документацію на приміщення, а також проводив огляд об`єктів.

Згідно з висновком експерта, ринкова вартість нежитлового приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Володимира Українця, 15-Б, приміщення XIV складає 3638950 гривень, натомість ринкова вартість нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , складає 2570346 гривень.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вартість приміщення, розташованого в Комунарському районі м. Запоріжжя перевищує вартість приміщення, розташованого у Шевченківському районі м. Запоріжжя, тому відповідно до положень ст. 30 ЦПК України спір має розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою, тобто Комунарським районним судом м. Запоріжжя.

Колегія суддів зауважує, що визначення найвищої вартості об`єкта нерухомого майна має ґрунтуватись на висновках експерта, який досліджував технічну документацію на приміщення, а також проводив безпосередній огляд об`єктів, тому доводи апеляційної скарги щодо необхідності прийняття висновку експерта, наданого позивачем, колегія суддів не приймає, адже застосування найбільш ймовірної середньозваженої ринкової вартості майна, що зазначена у висновках суб`єкта оціночної діяльності від 21.11.2023, що ґрунтувалась на даних, поданих замовником викликають сумніви у точності таких висновків щодо ринкової вартості. Крім того, як вже зазначалось, висновки, подані позивачем, містять розбіжності щодо площі нежитлового приміщення розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з площею, що зазначається в інформаційній довідці з реєстру прав власності на нерухоме майно та договору дарування від 26.06.2012.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що суд порушив норми процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до постановлення помилкової ухвали.

При цьому, колегія суддів враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Шоніної Олени Валеріївни слід залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2024 року в цій справі залишити без змін.

Керуючись ч. 13 ст. 7, ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст.ст. 379, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Шоніної Олени Валеріївни залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 19 лютого 2024 року.

Головуючий:

Судді: