ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 644/6774/21 Номер провадження 22-ц/814/613/25Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т. В. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

суддів: Кузнєцової О.Ю., Обідіної О.І.

при секретарі Філоненко О.В.

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_1 адвоката Пасмурової Ірини Олександрівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 вересня 2024 року, ухваленого у складі головуючого судді Шаповал Т.В., повний текст судового рішення складено 19.09.2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 про визнання розірвання шлюбу фіктивним та визнання права власності на майно, -

В С Т А Н О В И В :

Зміст позовних вимог

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 про визнання розірвання шлюбу фіктивним та визнання права власності на майно.

Позов мотивовано тим, що вона 18 листопада 1994 року уклала шлюб із ОСОБА_4 , який внаслідок тяжкої хвороби, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

21.09.2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 фіктивно розірвали шлюб, але продовжували жити однією сім`єю, як чоловік та дружина та вели спільне господарство. Шлюб вони розірвали фіктивно з тих підстав, що її чоловік мав бізнес автоперевезень у Донецькій області, але у зв`язку із певними подіями в країні він був змушений припинити його, що призвело до великих збитків.

З огляду на фіктивність розірвання шлюбу ОСОБА_4 вважає себе спадкоємицею, як дружина. Крім того, спадкоємицею за правом представлення є малолітня ОСОБА_3 , яка є онукою померлого.

Також ОСОБА_1 посилалася на те, що з 18.11.1994 року вони з чоловіком проживали разом та вели спільний побут. Спільних дітей від шлюбу вони не мали.

ОСОБА_4 вирішив отримати кредит для розвитку нового бізнесу, в зв`язку з цим ОСОБА_1 запропонувала йому розірвати шлюб задля можливості збереження спільно нажитого майна, в разі труднощів щодо повернення коштів.

Крім того, вона у 2016 році отримала субсидію на квартиру. У 2017 році в наслідок змін щодо надання субсидій її субсидія не підлягала продовженню, а розірвання шлюбу надало їй можливість на продовження отримання субсидії. Вказувала, що у зв`язку із тим, що вони розірвали шлюб фіктивно жодна людина, в тому числі, їх друзі родини не знали про це.

Посилалася на те, що ОСОБА_4 внаслідок приватизації отримав свідоцтво про право власності на житло від 01.06.1995 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Вона разом із сином ОСОБА_5 внаслідок приватизації отримала свідоцтво про право власності на житло від 15.05.2000 року, АДРЕСА_2 .

При цьому вона була зареєстрована у своїй квартирі, а ОСОБА_4 був зареєстрований у своїй.

Після реєстрації шлюбу з 1994 року ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_4 у квартирі, яка була зареєстрована за нею.

Вказувала, що підтвердженням фіктивності розірвання шлюбу та їхнього спільного проживання є квитанції про сплату комунальних послуг по двом квартирам. Також у квартирі, де вони проживали з чоловіком, вони у 2017 році зробили ремонт, кошти на ремонт частково вони мали від роботи чоловіка, а більшу частину ОСОБА_1 позичила за договором позики.

У видаткових накладних від 09.08.2017 року, від 07.11.2017 року, від 29.01.2018 року, щодо придбання будівельних матеріалів зазначено прізвище одержувача ОСОБА_4 , а адресу доставки АДРЕСА_2 - квартиру в якій вони проживали.

Посилалася на те, що однією з підстав не укладення шлюбу за три роки доки вони були фіктивно розлучені була підстава наявності захворювань чоловіка, по деяким з якихпроводились операції та довгий період одужування.

Вказувала, що під час заповнення анкетних даних хворий ОСОБА_4 у відомостях щодо близьких родичів зазначив лише ОСОБА_1 , як дружину та зазначив її номер телефону. Після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_1 займалась всіма питаннями щодо його поховання.

На момент смерті за ОСОБА_4 було зареєстроване право власності на однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , автомобіль Volkswagen Jetta, седан, 2012 року.

Квартира була набута у власність ОСОБА_4 у 1995 році, коли вони перебували у шлюбі шляхом приватизації, вважає, що має право на частини квартири. Автомобіль був придбаний під час шлюбу у 2019 році, вважає його спільною сумісною власністю, як подружжя.

Просила суд визнати фіктивним розірвання шлюбу між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яке було зареєстроване відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області 21.09.2017 року, актовий запис №109.

Визнати автомобіль Volkswagen Jetta, седан,2012 року, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , спільним сумісним майном подружжя, яке набуте ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за час перебування у зареєстрованому шлюбі.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на частину автомобіля Volkswagen Jetta, седан,2012 року, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частини квартири АДРЕСА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 09 вересня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 про визнання розірвання шлюбу фіктивним та визнання права власності на майно відмовлено.

Суд зазначив, що ОСОБА_1 не довела наявності умов, за яких розірвання шлюбу можливо визнати фіктивним, зокрема, що дії колишнього подружжя після розірвання шлюбу були спрямовані на реалізацію функцій сім`ї та мети шлюбних відносин, ведення ними спільного господарства та спільної праці.

Оскільки підстави для визнання розірвання шлюбу фіктивним відсутні, суд дійшов висновку, що інші позовні вимоги також не підлягають задоволенню як похідні.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із таким вирішенням позову, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам та безпідставно відмовив у задоволенні позову.

Вказує, що до суду першої інстанції було надано письмові докази по всім фактам викладеним у позовній заяві, допитані свідки підтвердили всі обставини спільного життя подружжя.

Однією з підстав не укладення шлюбу за три роки доки були фіктивно розлучені була підстава наявних захворювань чоловіка, по деяким проводилися операції.

Апелянт стверджує, що висновки суду першої інстанції, не відповідають дійсності та спростовується матеріалами справи.

16.12.2024 року представник ОСОБА_2 адвокат Заруцький Руслан Михайлович надав Полтавському апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу в якому просить в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, рішення Київського районного суду м. Полтави від 09.09.2024 року залишити без змін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши позивача ОСОБА_1 , її представника - адвоката Пасмурову І.О., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського райвиконкому м. Харкова 18 листопада 1994 року між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстровано шлюб./ т.1 а.с.17/.

Також встановлено, що 21 вересня 2017 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано. /т.1 а.с.18/

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер./т.1 а.с.19/.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 01.06.1995 року, реєстровий №7-95-49615, ОСОБА_4 належить квартира, яка знаходить за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». /т.1 а.с.36/

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 15.05.2000 року, квартира за адресою: АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_1 , ОСОБА_5 /т.1 а.с.38/

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 автомобіль Volkswagen Jetta, седан, 2012 року, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , належить ОСОБА_4 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 не довела наявності умов, за яких розірвання шлюбу можливо визнати фіктивним, зокрема, що дії колишнього подружжя після розірвання шлюбу були спрямовані на реалізацію функцій сім`ї та мети шлюбних відносин, ведення ними спільного господарства та спільної праці.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права, що регулюють спірні правовідносини

За правилом статті 108 СК України, за заявою заінтересованої особи розірвання шлюбу, здійснене відповідно до положень статті 106 цього Кодексу, може бути визнане судом фіктивним, якщо буде встановлено, що жінка та чоловік продовжували проживати однією сім`єю і не мали наміру припинити шлюбні відносини. На підставі рішення суду актовий запис про розірвання шлюбу та свідоцтво про розірвання шлюбу анулюються органом державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.05.2020 року в справі №461/6692/16-ц (провадження №61-46020св18) зроблено висновок, що «…розірвання шлюбу може бути визнане фіктивним за таких умов: розірвання шлюбу повинно бути здійснене відповідно до положень статті 106 СК України, тобто органом державної реєстрації актів цивільного стану; жінка та чоловік після розірвання шлюбу продовжували проживати однією сім`єю; на момент розірвання шлюбу вони не мали на меті припинення шлюбних відносин. При цьому для визнання розірвання шлюбу фіктивним є необхідною наявність не лише факту спільного проживання, а і фактів, які підтверджують існування в обох з подружжя внутрішньої волі до підтримання подальших шлюбних відносин та її виявлення у вигляді активних дій. Такими активними діями є: 1) дії, спрямовані на реалізацію функцій сім`ї та мети шлюбних відносин (наприклад, репродуктивної функції); 2) подальше активне ведення спільного господарства, подальша спільна праця, спрямована на забезпечення фінансової стабільності союзу чоловіка та жінки та збільшення їх спільного капіталу.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частини перша, п`ята, шоста, сьома статті 81 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1 та 2 частини першої статті 264 ЦПК України).

Колегія суддів, перевіривши доводи позивача та дослідивши надані на їх підтвердження докази дійшла висновку, що ОСОБА_1 не надала суду доказів щодо наявності умов, за яких розірвання шлюбу можливо визнати фіктивним, зокрема, що дії колишнього подружжя після розірвання шлюбу були спрямовані на реалізацію функцій сім`ї та мети шлюбних відносин, ведення ними спільного господарства та спільної праці.

Крім того, колегія суддів також враховує, що після реєстрації розірвання шлюбу жоден із подружжя не оспорював чинність розірвання шлюбу, а питання щодо фіктивності його розірвання постало лише тільки після смерті ОСОБА_4 , окрім того, як вбачається з долучених до матеріалів справи доказів, визнання розірвання шлюбу фіктивним, потрібно ОСОБА_1 , для вирішення майнових прав та прийняття спадщини.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача про те, що розірвання шлюбу їм було необхідно для отримання кредиту, оскільки такі аргументи не підтверджені доказами.

Доказів того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не мали наміру припинити шлюбні відносини, позивачем суду не надано.

Проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 разом саме по собі не свідчить про підтримання між ними шлюбних відносин після розірвання шлюбу.

Встановивши, що ОСОБА_1 не довела обставин, за яких розірвання шлюбу можливо визнати фіктивним, зокрема, що дії колишнього подружжя після розірвання шлюбу були спрямовані на реалізацію функцій сім`ї та мети шлюбних відносин, ведення ними спільного господарства та спільної праці, та взявши до уваги, що до смерті ОСОБА_4 жоден із подружжя не оспорював чинність розірвання шлюбу, суд першої інстанції, дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував та є однаковими з доводами які були викладені у позовній заяві.

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив надані сторонами докази, із дотриманням норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 вересня 2024 року- без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат .

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2025 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді О.Ю. Кузнєцова

О.І. Обідіна