Справа № 454/4098/24 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т. В.
Провадження № 22-ц/811/3517/24 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: Л.М. Чиж

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 11 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного суду міста Києва та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Шевченківського районного суду міста Києва та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, в якому просив стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України в його користь кошти в сумі 1 000 000 грн відшкодування моральної шкоди та 29 грн матеріальної шкоди, завданих в результаті незаконних дій судді Шевченківського районного суду міста Києва шляхом постановлення незаконної ухвали від 29.04.2022 року у справі №761/7746/22.

Оскаржуваною ухвалою відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного суду міста Києва та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди в частині вимог до Шевченківського районного суду міста Києва.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає її незаконною, необґрунтованою, такою, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права та з неправильним встановленням обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що оскаржувана ухвала суду не ґрунтується на принципах законності, верховенстві права, прийнята без дотримання положень Конституції України. Вважає, що, постановляючи оскаржувану ухвалу та відмовляючи у відкритті провадження у справі в частині вимог до судді Шевченківського районного суду міста Києва з підстав, що такі не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, суд першої інстанції не зазначив норму закону, відповідно до якої спірні правовідносини не підлягають розгляду судом. При цьому вважає, що саме на суд покладено обов`язок по розгляду поданої ним позовної заяви з ухваленням у справі судового рішення. Зазначає, що оскаржуваною ухвалою його позбавлено права на судовий захист та відшкодування шкоди, завданої діями суду, чим порушено положення ст.ст. 40, 56 Конституції України ,

Просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У судове засідання особи, які беруть участь у справі, не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому колегія суддів вважає, що розгляд справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України слід проводити без їх участі та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 р. № 8 «Про незалежність судової влади» передбачено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв із таким предметом.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 р. № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» роз`яснено, що у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ.

Статтями 62, 126, 129 Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватися у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Таким чином, суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у цивільній справі. Винятками є лише випадки, коли суд (суддя) виступає не як орган (особа), що здійснює правосуддя, а як будь-яка інша установа (особа). Заяви, скарги, спрямовані на дії судді при здійсненні правосуддя, не підлягають розглядові в суді першої інстанції, оскільки відповідно до закону є інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя.

У зв`язку з цим, розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких по суті є оскарження процесуальних дій судді (суду), пов`язаних з розглядом по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законам порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законодавчими актами України не передбачено.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Шевченківського районного суду м. Львова та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, який обґрунтовував незаконністю процесуальних дій суду під час розгляду справи № 761/7746/22.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 в частині вимог до Шевченківського районного суду м. Києва, суд першої інстанції виходив з того, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених під час розгляду конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду.При цьому, вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалення у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 в частині вимог до Шевченківського районного суду м. Києва на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, вважаючи, що спір в частині позовних вимог до Шевченківського районного суду міста Києва не носить цивільно-правового характеру, що виключає можливість розгляду поданої ОСОБА_1 позовної заяви у порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують. Підстав для задоволення скарги та скасування ухвали суду колегія суддів не вбачає.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено 20 лютого 2025 року.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 11 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2025 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра