Дата документу 12.02.2025 Справа № 335/7014/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/7014/24 Головуючий у 1 інстанції Гашук К.В.
Провадження № 22-ц/807/265/25 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Кухаря С.В.,

Трофимової Д.А.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» - Вітинської Віри Володимирівни на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2024 року ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Кофанова А.В., звернувся до суду з позовом до ТОВ «ДІЄСА» про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач у справі 01.05.2021 був прийнятий на роботу відповідачем, на посаду керуючого магазином філії 2 департаменту з роздрібної торгівлі, тобто він працював за трудовим договором. 25.08.2023 позивач звільнився з роботи, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін.

На день звільнення позивача йому була нарахована заробітна плата за серпень 2023 року у розмірі 29 319 грн. 60 коп. Проте, в день звільнення ця заробітна плата сплачена не була і не сплачена станом на час звернення ОСОБА_1 до суду із позовом.

Крім того, на момент звільнення позивач мав 24 дні невикористаної відпустки, і у наказі про припинення трудового договору відповідачем було зазначено про виплату йому грошової компенсації за цю невикористану відпустку, проте, у день звільнення відповідна компенсація позивачу не було виплачена і залишається невиплаченою до часу звернення до суду з позовом.

Заборгованість по компенсації за невикористану відпустку, за розрахунком позивача, становить 13 704 грн. 13 коп.

У зв`язку з порушенням відповідачем строків розрахунку при звільненні, позивач вважає, що відносно відповідача мають бути вжиті заходи майнової відповідальності за вчинення таких дій, передбачені ст. 117 КЗпП України, зокрема відповідач має сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.08.2023 по 25.02.2024.

Просили суд стягнути з ТОВ «ДІЄСА» на користь позивача нараховану, але невиплачену суму заробітної плати у розмірі 29 319 грн. 60 коп., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 13 704 грн. 13 коп., середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 193 231 грн. 55 коп., а всього стягнути 236 255 грн. 28 коп.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2024 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати у розмірі 29 319 грн. 60 коп., компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 13 704 грн. 13 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 193 231 грн. 55 коп., а всього 236 255 (двісті тридцять шість тисяч двісті п`ятдесят п`ять) гривень 28 копійок (без урахування податків та інших обов`язкових платежів).

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 932 (одну тисячу дев`ятсот тридцять дві) гривні 32 копійки

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду представник представник ТОВ «Дієса» - Вітинська В.В. подала апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення забортної плати в тому числі за невикористані дні відпустки у розмірі 23 602,28 грн задовольнити, в іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що дійсно у відповідача перед працівниками наявна заборгованість по виплаті заробітної плати, компенсації невикористаних днів відпустки та інших виплат, але дана заборгованість виникла у зв`язку із обставинами непереборної сили (воєнний стан) та погашення заборгованості перед працівниками здійснюється, отже заборгованість зменшується та обов`язково буде повністю погашена як під час дії форс-мажорних обставин або після їх закінчення.

Звертає увагу суду на те, що положеннями ст.10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" визначено, що роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Торгово-промислова палата України підтвердила, що обставини збройної агресії з 24.02.2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами, як для суб`єктів господарювання так і для населення.

Внаслідок ракетно-бомбових ударів регулярних військових формувань російської федерації, Торгова мережа "Eldorado", до якої належить ТОВ "Дієса", зазнала значних збитків; втрачений контроль над активами, які знаходяться на тимчасово окупованих територіях.

За попередніми підрахунками тільки збитки мережі в товарних запасах склали понад 1 мільярд грн. (без врахування основних засобів та вкладених інвестицій в торгові приміщення). Документування завданої шкоди триває.

Враховуючи те, що виникнення форс-мажорних обставин, а саме - фактичне знищення товару, який був поставлений постачальниками на склад товариства, внаслідок потрапляння бойового снаряду/ракети в дах будівлі складу, в результаті чого виникло займання, а будівлю складу було повністю знищено, а також знищення/ пошкодження/втрата контролю над магазинами підприємства, фактичне припинення роботи інших магазинів підприємства у зв`язку з неможливістю ведення господарської діяльності під час ведення активних бойових дій на території України, що призвело до збитків в особливо великому розмірі (точна сума боргу встановлюється), враховуючи одночасне звернення великої кількості кредиторів з вимогою оплати поставленого товару (в т.ч. такого, який був знищений або пошкоджений, або втрачений) поставило компанію у скрутне становище, що спричинило неможливість виконання усіх зобов`язань, в тому числі, по оплаті заробітної плати з незалежних від підприємства обставин.

Підтвердженням скрутного фінансового становища відповідача свідчать справи про затвердження плану санації до відкриття провадження про банкрутство (справа №910/3368/24) та розгляд заяв про банкрутство (справа №910/12677/23), матеріали яких розміщенні в Єдиному державному реєстрі судових рішень, з яких вбачається що мотивом негативних матеріальних наслідків для ТОВ "Дієса" стало саме спричинення матеріальних збитків збройною агресією (форс мажор), внаслідок чого товариство втратило можливість забезпечувати взяті на себе зобов`язання, в т.ч. по своєчасній виплаті заробітної плати.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно з частиною 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про стягнення з ТОВ"ДІЄСА" на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати у розмірі 29 319 грн. 60 коп., компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 13 704 грн. 13 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 193 231 грн. 55 коп., а всього 236 255 гривень 28 копійок, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що на день звільнення ОСОБА_1 борг ТОВ "ДІЄСА" по заробітній платі складав 29 319 грн. 60 грні на час звільнення позивача відповідач не провів з нею розрахунок, окрім цього, відповідач не провів розрахунок за невикористані дні відпустки в сумі 13 704 грн. 13 коп.

Також, у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні на відповідача покладено обов`язок здійснення виплати компенсації за таку затримку.

Проте, в повній мірі з такими висновками суду погодитися не можна з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 з 01.05.2021 перебував у трудових відносинах із ТОВ «ДІЄСА», де працював на посаді керуючого магазином філії 2 департаменту з роздрібної торгівлі, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача.

Відповідно до наказу № Z00/24/08/027 про припинення трудового договору від 25 серпня 2023 року, ОСОБА_1 звільнено з посади керуючого магазином Департаменту з роздрібної торгівлі, філія 2 ТОВ «ДІЄСА» за угодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, та наказано виплатити позивачу компенсацію за 24 невикористаних календарних днів відпустки.

Частинами першою, четвертою та п`ятою статті 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, установлена статтею 117 КЗпП України.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем не здійснено повний розрахунок із ОСОБА_1 при звільненні та не виплачено йому всі суми ( заборгованість по заробітній платі та компенсація за невикористані дні відпустки).

Розмір належних позивачу сум - заборгованість із виплати заробітної плати складає - 29 319,60 грн та компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 13 704,13 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо помилково розрахунку зазначених сум спростовуються матеріалами справи, а саме наказом про припинення трудового договору № Z00/24/08/027 від 25 серпня 2023 року (а.с. 8) та розрахунковим листом за серпень 2023 року (а.с. 59).

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості із виплати заробітної плати у сумі 29 319,60 грн та компенсації за невикористані дні відпустки в сумі 13 704,13 грн, судом першої інстанції вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, підстав для скасування оскаржуваного рішення в цій частині колегія суддів не вбачає.

Проте, колегія суддів вважає необхідним звернути увагу на наступне.

Відповідно до часини першої статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані.

Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (наведена позиція викладена в пунктах 67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц).

За положеннями статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку проте, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин (пункт 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц).

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Отже, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер.

Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати компенсації у зв`язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто, свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні",Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат протакі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Викладене свідчить, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань (обов`язків) - це сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні".

Разом з цим обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо. Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року справа № 905/857/19).

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який в подальшому продовжувався Указами Президента України та діє на цей час.

У листі від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме військову агресію рф проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи це, Торгово-промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб за договором, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

24 березня 2022 року набрав чинності Закон України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" (далі - Закон № 2136-ІХ), яким визначені особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Частинами другою та третьою статті 1 Закону № 2136-ІХ встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Відповідно до частини 2, 3 статті 10 Закону № 2136-ІХ роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати; роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили; звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Аналіз наведеної спеціальної норми права дозволяє дійти висновку про те, що роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Таким чином, існування обставини воєнного стану, фактів окупації та ведення бойових дій, а можливо також і знищення майна підприємства чи існування інших обставин, в тому числі існування дебіторської заборгованості, не спростовують факту існування заборгованості по заробітній платі і не звільняють від обов`язку виплати заробітної плати.

Проте, роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці та за несвоєчасне проведення розрахунку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом свідчать про те, що відповідач, заперечуючи проти вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зазначав, що затримка виплати ОСОБА_1 належних при звільнені сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відбулась не з вини ТОВ"ДІЄСА", а внаслідок об`єктивних обставин, непереборної сили (воєнний стан).

Відповідачем належними та допустимими доказами доведено про перебування під впливом форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що вплинули на фінансову стабільність підприємства і поставили під загрозу можливість виконання фінансово-господарських зобов`язань.

Відповідачем надано докази отриманих товариством збитків, а саме: звіти ТОВ "ГЕО ФІНАНС ГРУП" про оцінку збитків, завданих ТОВ "ДІЄСА" внаслідок втрати необоротних активів (основних засобів), що обліковувалися на субрахунках 103, 104, 106, 1121, оборотних активів (товарів) та упущеної вигоди від неодержаного прибутку внаслідок втрати товарів, які зберігалися за адресами: АДРЕСА_1 (сума збитків 680 376,14 дол. США); АДРЕСА_2 (сума збитків 600 687,25 дол. США); АДРЕСА_3 (сума збитків 719 854,33 дол. США); АДРЕСА_4 (сума збитків 666 907,08 дол. США); АДРЕСА_5 (сума збитків 608 037,72 дол США); АДРЕСА_6 (сума збитків 461 580,51 дол США);

АДРЕСА_7 (сума збитків 756 118,08 дол. США); АДРЕСА_8 (сума збитків 664 642,66 дол США); АДРЕСА_9 (сума збитків 506 011,96 дол. США); АДРЕСА_10 (сума збитків 355 457,91 дол. США); АДРЕСА_11 , БТРЦ "RETROVILLE" (сума збитків 662 454,84 дол. США); АДРЕСА_12 (сума збитків 1 197 921,83 дол. США); АДРЕСА_13 (сума збитків 564 338,81 дол. США); АДРЕСА_14 (сума збитків 17 245 920,75 дол. США).

Після початку військової агресії за певними контрагентами, в тому числі тими, що включені до плану санації, ТОВ "ДІЄСА" отримав сертифікати, що засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), які наявні в матеріалах справи.

Із долученого до матеріалів апеляційної скарги сертифіката №3000-240827 від 23 квітня 2024 року про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вбачається, що Київська торгово-промислова палата засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) ТОВ "ДІЄСА" щодо обов`язку (зобов`язання) за статтями 94 та 115-117 Кодексу законів про працю України, статтями 1 та 24 Закону України "Про оплату праці", з урахуванням статті 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" перед Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків та Центральним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці. Вживати, всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" у термін: з 12.03.2022року.

Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання: 12 березня 2022 року; дата закінчення: тривають на 23 квітня 2024 року.

Отже, унеможливлення виконання ТОВ "ДІЄСА" обов`язків, передбачених законодавством України про працю, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: збройна агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні, відсутність доступу та/або знищення активів (основних засобів та товарів) через тимчасову окупацію й активні бойові дії на території України, що призвело до неможливості відновлення господарської діяльності підприємства у повному обсязі; повне знищення активів підприємства (основних засобів та товарів, де знаходився основний товарний склад внаслідок пожежі через потрапляння бойових снарядів в покрівлю складу (обстріл), які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо.

Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язаної сторони за трудовим договором.

Таким чином, у трудових правовідносинах між сторонами з 12 березня 2022 року виникли обставини, які відповідач не міг передбачити чи відвернути та у період існування яких останній об`єктивно, з незалежних від нього причин, був позбавлений можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами трудового договору, обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі, щодо позивача.

Згідно з частинами першої, другоїта третьої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної

інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що сторона відповідача під час судового розгляду справи доводила обставини про перебування під впливом форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що вплинули на фінансову стабільність ТОВ "ДІЄСА" і поставили під загрозу можливість виконання фінансово-господарських зобов`язань, а також обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, як на підставу для звільнення від відповідальності за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні позивача.

Наявність форс-мажорних обставин щодо обов`язку (зобов`язання) ТОВ "ДІЄСА" за статтями 94 та 115-117 Кодексу законів про працю України, статтями 1 та 24 Закону України "Про оплату праці", з урахуванням статті 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" засвідчується сертифікатом Київської торгово-промислово палати №3000-240827 від 23 квітня 2024 року.

Разом з тим, колегією суддів апеляційного суду враховується, що у сертифікаті №3000-240827 від 23 квітня 2024 року визначено початок дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) саме з 12 березня 2022 року, тобто, охоплює період дії трудових правовідносин між сторонами, які припинені за згодою сторінлише 12 вересня 2023 року.

Отже, між обставинами непереборної сили, які засвідчені сертифікатом №3000-240827 від 23 квітня 2024 року, та неможливістю належного виконання ТОВ "ДІЄСА" обов`язку із своєчасного проведення розрахункупри звільненні позивача, є причинно-наслідковий зв`язок.

Сертифікат №3000-240827 від 23 квітня 2024 року Київської торгово-промислово палати про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий ТОВ "ДІЄСА", колегія суддів апеляційного суду визнає належним та допустимим доказом, який містить інформацію щодо премета доказування у справі, яка переглядається.

Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених обставин, якими підтверджується, що у трудових правовідносинах між відповідачем ТОВ "ДІЄСА"та його працівниками, зокрема ОСОБА_1 , з 12 берзня 2022 року виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдали збитків, як підприємству в цілому, так і його працівникам, у період існування яких ТОВ "ДІЄСА" об`єктивно, з незалежних від нього причин було позбавлено можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі щодо позивача, у своїй сукупності дозволяють колегії суддів апеляційного суду зробити висновок проте, що вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ "ДІЄСА" середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволенню не підлягають.

Аналогічним правовий висновок містить в Постанові Верховного Суду від 02 грудня 2024 року у справ №757/2043/24-ц.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що затримка виплати ОСОБА_1 належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відбулася з вини ТОВ "ДІЄСА".

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача, з урахуванням меж апеляційного перегляду справи, дають підстави для висновку, що оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА" на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 193 231 гривень 55 копійок, ухвалено при неправильному застосуванні норм матеріального права.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а це відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі у відповідній частині вимог, та прийняття нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 193 231 гривень 55 копійок.

Враховуючи зазначене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково. При цьому, оскаржуване рішення необхідно скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення 193 231 гривень 55 копійок компенсації, відмовивши у задоволенні позовних вимог банку у вказаній частині.

Керуючись ст.ст. 4, 47, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 9, 263, 617 ЦК України, ст.ст. 1,10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", ст.ст. 137, 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегіясуддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» - Вітинської Віри Володимирівни задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2024 року у цій справі в частині стягнення компенсації в розмірі 193 231 гривень 55 копійок скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову про стягнення компенсації в розмірі 193 231 гривень 55 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20 лютого 2025 року.

Головуючий

Судді: