Єдиний унікальний номер № 20515206/24
Провадження № 2/205/103/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2025 року м. Дніпро

Ленінський районний суд міста Дніпропетровська в складі: головуючого судді Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання Пєтіної К.М. ., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрій Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНО0ВИВ:

07 листопада 2024 року позивач звернувся до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, судовий збір у розмірі 1211.20 грн, та витрати на правничу допомогу у розмірі 6750.00грн..

Позов мотивований тим, що 11.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №33739 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК« КРЕДИТ-Капітал» , якому ТОВ « АВЕНТУС Україна» відступлено право вимоги на підставі Договору відступлення прав вимоги № ККАУ-08022021 від 08.02.2021 року за Кредитним договором № 2350436 від 03.05.2020 , укладеного між ТОВ « АВЕНТУС Україна « та ОСОБА_1 заборгованості за період з 07.02.2021 року по 10.05.2021 року у розмірі 11333.66 грн.. Позивач вважає, що зазначений виконавчий напис нотаріуса вчинено з порушенням норм законодавства України, внаслідок чого він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 11 листопада 2024 року відкрито провадження у справі у спрощеному позовному провадженні та встановлено для відповідача п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подачі відзиву на позовну заяву.

15 січня 2025 року до суду через поштову кореспонденцію від ТОВ ФК « КРЕДИТ КАПІТАЛ» надійшов відзив, у якому представник просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що вчинені приватним нотаріусом дії були здійсненні у відповідності до положень чинного законодавства України, а тому відсутні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідач вважає недоведеною суму витрат на правову допомогу і просить суд відмовити в її відшкодуванні.

Позивач у судове засідання не з`явився, натомість його адвокат Антоненко Т.А.. письмово просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ ФК « КРЕДИТ КАПІТАЛ» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином. Письмово просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі..

Представник третьої особи приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. у судове засідання не з`явився , про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином. Письмово просив суд розглядати справу за його відсутності на підставі матеріалів справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 311.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №33739 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК« КРЕДИТ-Капітал» , якому ТОВ « АВЕНТУС Україна» відступлено право вимоги на підставі Договору відступлення прав вимоги № ККАУ-08022021 від 08.02.2021 року за Кредитним договором № 2350436 від 03.05.2020 , укладеного між ТОВ « АВЕНТУС Україна « та ОСОБА_1 заборгованості за період з 07.02.2021 року по 10.05.2021 року у розмірі 11333.66 грн.. (а.с. 13).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. від 16.09.2021 року відкрито виконавче провадження ВП № 66832401 з виконання виконавчого напису № 33739, виданого 11.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. на користь ТОВ ФК « КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованості в розмірі 11333.66грн. (а.с. 12).

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою № 662 Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту:

«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин

2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін.

Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до частин восьмої, одинадцятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року (далі КАС України), суд може визнати нормативно-правовий акт незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині. Резолютивна частина постанови суду про визнання нормативно-правового акта незаконним або таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, і про визнання його нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

У частині п`ятій статті 254 КАС України зазначено, що постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (стаття 255 КАС України).

Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14.

Виконання судового рішення про присудження полягає у вчиненні певних дій або в утриманні від певних дій, передбачених судовим рішенням. Наприклад, за судовим рішення про стягнення коштів відповідач повинен сплатити позивачу відповідну суму; за рішенням про припинення дії, яка порушує право, відповідач повинен утриматись від відповідних дій тощо. Водночас інші судові рішення, зокрема рішення про визнання права, про зміну правовідношення, виконанню не підлягають, оскільки такі судові рішення безпосередньо створюють відповідний правовий ефект: призводять до усунення правової невизначеності, змінюють правовідношення.

Безпосередній правовий ефект створює і судове рішення про визнання незаконним та нечинним нормативно-правового акта: такий акт втрачає чинність з моменту набрання законної сили судовим рішенням. Указане судове рішення не потребує його виконання.

Резолютивна частина постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 в частині відображення результату вирішення позовних вимог містить висновки: 1) про визнання незаконною та нечинною постанови № 662 у наведеній частині; 2) про зобов`язання Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину цієї постанови про визнання незаконною та нечинною постанови № 662 у наведеній частині. Отже, ухвали Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року, якими було передбачено зупинення виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 до закінчення касаційного розгляду, стосувались лише зупинення виконання обов`язку Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду.

Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів.

Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року по справі № 910/10374/17.

Отже, вчиняючи 11.05.2021 року виконавчий напис № 33739 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23.

Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, оцінюючи досліджені під час розгляду справи докази, їх належність, допустимість, достовірність, а також їх достатність та взаємність зв`язку у сукупності, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а отже з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1211.20 грн.

За змістом ч. 1 п. 1, ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи , належать витрати на професійну правничу допомогу.

Порядок розподілу судових витрат, між сторонами визначений ст.. 141 ЦПК України , у відповідності до ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи , покладаються 1) уразі задоволення позову на відповідача. 2) у разі відмови в позові - на позивача, 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт(наданих послуг) , виконаний адвокатом , та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат( встановлення їхньої дійсності та необхідності )ь а також критерію розумності їхнього розміру , виходячи з конкретних обставин, та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі « Схід/Захід Альянс Лімітед проти України « (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено , що такі витрати були фактичними і неминучими а їхній розмір обґрунтованим ( п.268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року « Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України « Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч. 3 ст. 27 ЗК « Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг , який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного Кодексу України.

Зокрема ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору , за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домоволеністю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах , встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлено і не може бути визначена виходячи з його умов , вона визначається із звичайних цін , що склалися на аналогічні товари , роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно ст.. 30 ЗУ « Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати , умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду , так і іншій стороні спору можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України « Про адвокатуру та адвокатську діяльність» .

Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом України в постанові від 06.03.2019 року у справі № 92/1163/18.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги , входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги , договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.. документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги , оформленні у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу , а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у Постанові Великої палати Верховного Суду України від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16ц.

Згідно ч.4 ст. 262 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права , викладені в постановах Верховного суду.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано копію ордеру та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене , суд приходить до висновку про відмову позивачу про стягнення витрат на професійну правову допомогу у розмірі 6750 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ст. 15-16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87-88 Закону України «Про нотаріат», ст. ст. 4, 12-13, 77-82, 141, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 258-259, 263-266, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (місцезнаходження: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корп. 28), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович (місцезнаходження: м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 6/5), приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрій Олександрович (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 21, прим. 52, кім. 311 та 312), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 11.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайловичем та зареєстрований у реєстрі за № 33739 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором № 2350436 від 03.05.2020 року в розмірі 11333.66 грн

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211.20 грн.

В іншій частині- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Басова