Провадження № 22-ц/4808/267/25
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

за участю секретаря Струтинської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області Іваніва Олега Вікторовича на рішення Івано-Франківського міського суду від 04 грудня 2024 року, в складі судді Польської М.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про стягнення недоотриманого підвищення до пенсії,

в с т а н о в и в:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі ГУ ПФУ в Івано-Франківській області) в якому просила стягнути з ГУ ПФУ в Івано-Франківській області на її користь недоодержану за життя пенсію ОСОБА_2 в розмірі 195 506,27 грн.

Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Покійний, як пенсіонер МВС України, отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та перебував на обліку у відповідача. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року у справі №300/7938/21 було зобов`язано відповідача провести з 01.12.2019 перерахунок пенсії на підставі наданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Івано-Франківській області» оновленої довідки від 22.06.2021 №1004 про розмір грошового забезпечення позивача станом на листопад 2019 року та здійснити виплату перерахованої пенсії з урахуванням проведених платежів. Також рішенням цього ж суду від 21.12.2023 року у справі №300/5426/22 зобов`язано останнього нарахувати та виплатити ОСОБА_2 з 01.05.2022 щомісячну доплату до пенсії в розмірі 2000 грн відповідно до постанови КМУ №713 від 14.07.2021 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб». Відповідач рішення судів виконав частково, а саме здійснив перерахунок пенсії, однак не виплатив різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії. Зазначає, що покійний недоодержав за життя пенсію в розмірі 195 506,27 гривень, а саме за рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року у справі №300/7938/21 в розмірі 163 506,27 гривень і 21 листопада 2023 року у справі №300/5426/22 в розмірі 32 000 гривень, що не заперечується відповідачем.

Вважає, що відмова відповідача у виплаті на користь позивача недоотриманої її померлим чоловіком пенсії є незаконною.

На думку позивачки, вона належним чином звернувшись до органу пенсійного фонду та надавши необхідні документи, має право на отримання недоодержаної за життя пенсії ОСОБА_2 в розмірі 195 506,27 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 04 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ГУ ПФУ в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 недоотримане за життя чоловіка ОСОБА_2 підвищення до пенсії у розмірі 195 506,27 грн.

Стягнуто з ГУ ПФУ в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1955, 06 грн.

В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Івано-Франківській області просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Представник апелянта зазначив, що ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду в Івано-Франківській області як одержувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби т деяких інших осіб».

Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 25.12.2023 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Пенсія ОСОБА_2 . Головним управлінням виплачена по 31.12.2023.

Виплату пенсії з 01.01.2024 припинено у зв?язку з його смертю.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.01.2022 по справі №300/7938/21 адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправною відмови щодо перерахунку пенсії задоволено.

Зобов?язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_2 на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об?єднання МВС України по Івано-Франківській області» за №1004 від 22.06.2021 про розмір грошового забезпечення, визначеного станом на листопад 2019 року, та здійснити з 01.12.2019 виплату перерахованої пенсії, з урахуванням фактично виплачених сум.

Рішення набрало законної сили 24.02.2022.

Згідно з рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.01.2022 у справі №300/7938/21 обліковується заборгованість за період з 01.12.2019 по 30.04.2022 в сумі 163 506,27 грн, яка включена в Реєстр судових рішень.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.05.2023 по справі №300/1234/23 зобов?язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 з 01.05.2022 щомісячну доплату до пенсії у розмірі 2000 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №713 від 14.07.2021 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб».

Рішення набрало законної сили 15.08.2023.

Згідно з рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.05.2023 у справі №300/1234/23 обліковується заборгованість за період з 01.05.2022 по 31.08.2023 в сумі 32 000,00 грн, яка включена в Реєстр судових рішень.

Виплата пенсії та допомоги в разі смерті пенсіонера регламентована статтею 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Вказана у позові заборгованість не може вважатися недоодержаною пенсією, оскільки виплата заборгованості донарахованої на виконання рішення суду здійснюється за рахунок додатково виділених коштів з Державного бюджету, фінансування яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.

Відповідно до ст. 61 Закону №2262-XII суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв?язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім?ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім?ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

Представник апелянта зазначив, що відповідно до ч.1 ст. 379 КАС України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Частиною 4 цієї ж статті визначено, що положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження. За результатами вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження або стягувача суд виносить ухвалу.

Таким чином, замінити сторону у виконавчому листі можливо лише у випадку видачі такого виконавчого листа стягувачу, а замінити сторону виконавчого провадження - лише за умови відкритого виконавчого провадження.

Виконавче провадження у справі не відкривалось, виконавчий лист не видавався.

Суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, залишилися недодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини, у спірному випадку відсутні відносини спадкування щодо не отриманих сум пенсії померлого ОСОБА_2 , нарахованих на виконання рішень суду у справах №300/7938/21та №300/1234/23.

Отже у Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області відсутні законні підстави для здійснення виплати ОСОБА_1 коштів у загальному розмірі 195 506,27 грн.

Крім того, за правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб?єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином спір щодо захисту прав та інтересів позивача у зв?язку з невиконанням з боку суб?єкта владних повноважень своїх публічно-владних управлінських функцій повинен розглядатись в порядку КАС України.

У подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №452/3296/16 висловила правову позицію щодо юрисдикції належності спорів про стягнення нарахованої на виконання рішення суду, але невиплаченої пенсії.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_1 зазначила, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги його законності не спростовують.

Доводи апеляційної скарги про те, що при подачі позову порушено предметну підсудність, а також що стягнення недоодержаної пенсії потрібно проводити в порядку виконавчого провадження шляхом заміни боржника є безпідставними та спростовуються висновками Великої Палати Верховного суду.

Предметом даного позову є майнова вимога про визнання права власності на майно - грошові кошти, а тому даний спір носить приватноправовий характер та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Представник апелянта ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та позивачка ОСОБА_1 , у судове засідання апеляційного суду не з`явилирся, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що відповідно до положень ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції вищезазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи вимоги позову суд першої інстанції виходив з того, що обмеження виплати спадкоємцям померлого пенсіонера недоотриманої ним пенсії є безпідставним та суперечить вимогам закону.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10).

ОСОБА_2 , як пенсіонер, перебував на обліку у ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2 (а.с.9).

13 березня 2024 року ОСОБА_1 зверталась із заявою до ГУПФ України в Івано-Франківській області про виплату недоодержаної пенсії, у зв`язку із смертю пенсіонера ОСОБА_2 (а.с.5-6).

Згідно відповіді заступника начальника ГУПФ України в Івано-Франківській області від 27.05.2024 року, адресованого ОСОБА_3 , пенсія ОСОБА_2 виплачена по 31.12.2023. Виплату пенсії з 01.01.2024 припинено у зв`язку з його смертю ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Недоодержаних сум пенсій немає.

Згідно з рішеннями Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.01.2022 у справі №300/7938/21 обліковується заборгованість за період з 01.12.2019 по 30.04.2022 в сумі 163 506,27 грн., та від 11.05.2023 у справі №300/1234/23 обліковується заборгованість за період з 01.05.2022 по 31.08.2023 в сумі 32 000 грн, які включені в Реєстр виконання судових рішень.

Головним управлінням ведеться облік рішень суду, виплата за якими проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України, а оскільки стягувачем у справах №300/7938/21 та 300/1234/23 є ОСОБА_2 , підстав для проведення виплати пенсії на виконання рішення суду у справах №300/7938/21 та 300/1234/23 або внесення відомостей про зміну стягувача у даних справах немає (а.с.7-8).

Позивачка ОСОБА_1 , дружина померлого ОСОБА_2 , являється спадкоємцем першої черги, проживала разом із ОСОБА_2 на день його смерті в АДРЕСА_1 , тобто вважається такою що прийняла спадщину.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Спір між сторонами у даній справі виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом, а саме права власності на спадкове майно у вигляді невиплаченої пенсії спадкодавця.

Підставою своїх позовних вимог позивач зазначає наявність у неї як спадкоємця після смерті чоловіка права на спадкування недоотриманої суми пенсії.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зміст частини третьої статті 52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.

Отже, суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень.

За викладених обставин, суд першої інстанції встановивши, що позивачка має право на спадкове майно пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який є спеціальним у цих правовідносинах, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог у зв`язку з незаконним перешкоджанням відповідачем реалізації прав позивачки, як спадкоємиці, на отримання належного їй спадкового майна пенсії спадкодавця, яка залишилася не отриманою останнім за життя (постанова Верховного Суду від 23 вересня 2020 року в справі № 428/6685/19, провадження № 61-7985св20).

З огляду на зазначене не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові на підставі судових рішень та залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини.

Доводи апелянта про те, що спір щодо захисту прав та інтересів позивача у зв`язку з невиконанням з боку суб`єкта владних повноважень своїх публічно-владних управлінських функцій повинен розглядатися в порядку КАС України не заслуговують на увагу.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до вимог ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як убачається з матеріалів справи, позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення недоодержаної пенсії яка належало спадкодавцю за рішенням суду, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що такі виплати входять до складу спадщини відповідно до статті 1227 ЦК. Отже, виник спір про цивільне право, предметом якого є майнова вимога позивачки, тому спір має приватноправовий характер і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Такі правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі №808/1346/18 та від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц.

Отже судом першої інстанції розглянуто справу з додержанням правил предметної підсудності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 04 грудня 2024 року без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

В.А. Девляшевський