Справа № 143/724/23
Провадження № 22-ц/801/384/2025
№ 22-ц/801/385/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко А. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 рокуСправа № 143/724/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Сопруна В.В., Шемети Т.М., секретар Луцишин О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 19 листопада 2024 року, повне рішення складено 28 листопада 2024 року, та на додаткове рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2024 року, ухвалені суддею Бойко А.В., в цивільній справі за позовом Фермерського господарства «Ліщинецьке об`єднане» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

встановив:

У липні 2023 року Фермерське господарство «Ліщинецьке об`єднане» (далі ФГ «Ліщинське») звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь 72 600 гривень, а також понесені судові витрати.

В обґрунтування позову ФГ «Ліщинське» зазначило, що воно є власником преса-підбирача для сіна та соломи WELGER AP42 вартістю 72 600 гривень.

20 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до голови ФГ «Ліщинецьке об`єднане» Панадія С.О. із проханням надати йому на три дні безоплатно у користування у власному господарстві вищевказаний прес-підбирач. Після завершення вказаного строку відповідач зобов`язувався повернути вказане устаткування у стані, не гіршому ніж до надання у користування. Голова ФГ «Ліщинецьке об`єднане» пропозицію та умови відповідача прийняв та надав вказівку головному механіку ОСОБА_2 безпосередньо передати відповідачу прес-підбирач, що було невідкладно зроблено.

Таким чином між сторонами укладено в усній формі договір позички пресу-підбирача з умовою повернення в триденний строк, однак, по завершенню цього строку відповідач прес-підбирач не повернув. На неодноразові вимоги представників фермерського господарвства про повернення устаткування ОСОБА_1 відповідає категоричною відмовою, яка мотивована невирішеними, на його думку, майновими претензіями із головою ФГ «Ліщинецьке об`єднане».

У зв`язку з викладеним, ФГ «Ліщинецьке об`єднане» було змушене звернутися у поліцію із заявою про привласнення ОСОБА_1 належного позивачу майна. За результатами розгляду вказаної заяви було встановлено місцезнаходження преса-підбирача на території домогосподарства відповідача, однак, у відкритті кримінального провадження відмовлено та рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного судочинства.

У квітні 2022 року позивач звернувся до Погребищенського районного суду Вінницької області із позовною заявою до відповідача, за яким просив зобов`язати ОСОБА_1 повернути ФГ «Ліщинецьке об`єднане» спірний прес-підбирач WELGER AP42, однак, рішенням цього суду від 11 січня 2023 року у справі №143/306/22 у позові було відмовлено.

Згадане рішення суду мотивоване тим, що позивачем не доведено належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог. Зокрема, суд першої інстанції визнав недопустимими доказами факту укладення договору позички показання свідків, а також матеріали перевірки, здійсненої за заявою ФГ «Ліщинецьке об`єднане» відділом поліції.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 23 березня 2023 року рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 11 січня 2023 року змінено і викладено його мотивувальну частину в редакції постанови. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Постанова мотивована тим, що суд першої інстанції зробив суперечливий висновок про недоведеність факту укладення між сторонами договору позички пресу-підбирача для сіна та соломи WELGER AP42, а наявні у справі письмові докази дають можливість вважати встановленим факт отримання ОСОБА_1 спірного прес-підбирача для сіна і соломи у позичку у ФГ «Ліщинецьке об`єднане» та неповернення його позивачеві. Разом з тим, враховуючи відсутність доказів наявності предмету позички у відповідача на час вирішення спору, пояснення ОСОБА_1 про те, що спірного майна у нього немає, суд дійшов висновку, що визнати ефективним обраний позивачем спосіб захисту його права неможливо, а тому вважав, що суд першої інстанції дійшов до правильного по суті висновку про відмову у позові.

Позивач із вказаним рішенням суду в частині висновку про обрання неефективного способу захисту порушеного права не погодився та оскаржив його до Верховного Суду, однак, ухвалою Верховного Суду від 15 травня 2023 року у відкритті касаційного провадження відмовлено у зв`язку із малозначністю справи.

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 19 листопада 2024 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФГ «Ліщинецьке об`єднане» 159 841,35 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот сорок одну грн. 35 коп.) гривень.

Додатковим рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2024 року заяву ФГ «Ліщинецьке об`єднане» про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФГ «Ліщинецьке об`єднане» 21 965,52 грн (двадцять одну тисячу дев`ятсот шістдесят п`ять гривень п`ятдесят дві копійки) судових витрат, з яких: - 3 000 грн витрат на професійну правничу допомогу; - 16 281,52 грн витрат на проведену у справі судову товарознавчу експертизу; - 2 684 грн витрат пов`язаних зі сплатою судового збору.

Не погодившись із вказаними судовими рішеннями, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та додаткове рішення суду першої інстанції, ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні позову, а також стягнути з ФГ «Ліщинецьке об`єднане» на його користь судові витрати.

У скарзі зазначає, що суд першої інстанції, пославшись у мотивувальній частині оскаржуваного рішення на фактичні обставини, не зазначив конкретні докази, на підставі яких були встановлені ці обставини. Доказуванню підлягають не тільки заподіяння позивачем шкоди (збитків), а в першу чергу їх реальний розмір. Він категорично заперечує факт укладення між сторонами саме договору позики, оскільки після отримання токопресувальної машини мова про необхідність її повернення не велася, тому вона зберігалася у нього дома, про що ним було вказано у поясненнях, наданих 17 листопада 2021 року під час проведення поліцією перевірки. Матеріалами обох цивільних справ не доводиться факт безпосередньої передачі йому преса-підбирача для сіна та соломи «WELGER AP 41» саме 20 липня 2020 року з умовою його повернення в триденний строк. Розмір шкоди, заподіяної позивачеві саме діями відповідача, не доводиться матеріалами даної справи. Надані позивачем документи на підтвердження його права власності містять протиріччя. На момент передачі в червні 2020 року пресу-підбирача останній внаслідок відсутності балансової вартості та невідповідності критеріям визнання активом підлягав списанню з балансу ФГ «Ліщинецьке об`єднане». Висновок експерта від 22 березня 2024 року є неналежним, недопустимим та недостовірним доказом у справі, а тому суд не міг брати його до уваги. Судом залишено поза увагою доводи відповідача про застосування у даній справі загального строку позовної давності. Оскільки позовні вимоги є необґрунтованими, незаконними та недоведеними, тому відсутні законні підстави для стягнення будь-яких витрат позивача на професійну правничу допомогу та пов`язаних зі сплатою судового збору. Також відсутні підстави для стягнення витрат на проведення експертного дослідження, оскільки питання, яке поставлено судом на вирішення експерта, фактично виходить за межі предмета доказування у даній справі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ФГ «Ліщинецьке об`єднане» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду та додаткове рішення залишити без змін.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи встановив, що договір позички преса-підбирача для сіна та соломи WELGER AP42 був предметом спору у справі №143/306/22, під час розгляду якої Вінницький апеляційний суд у постанові від 23 березня 2023 року встановив факт отримання ОСОБА_1 спірного преса-підбирача для сіна і соломи у позичку у ФГ «Ліщинецьке об`єднане» та неповернення його позивачеві, а відтак суд вважав, що вказаний факт не підлягає доведенню під час розгляду даної справи.

Відхиливши доводи відповідача щодо недопустимості висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи №8088/23-21 від 22 березня 2024 року, зважаючи на обґрунтованість позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь ФГ «Ліщинецьке об`єднане» визначеного вказаною експертизою розміру завданої шкоди.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки він зроблений з урахуванням обставин даної справи та ґрунтується на нормах матеріального права у спірних правовідносинах.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 липня 2014 року між ФГ «Ліщинецьке об`єднане» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір поставки №7 пресу-підбирача для сіна та соломи WELGER AP42 за ціною 72 600 грн (а.с.48-49 т.1).

Як вбачається з копій звіту по проводках за липень 2014 року, накладної №7 від 17 липня 2014 року, акта прийому-передачі товару №7 від 22 липня 2014 року та акта приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 17 липня 2014 року, зазначений договір поставки був виконаний належним чином, у зв`язку з чим ФГ «Ліщинецьке об`єднане» стало власником пресу-підбирача для сіна та соломи WELGER AP42 (а.с.11-15 т.1).

Наказом голови ФГ «Ліщинецьке об`єднане» №2/ОЗ від 17 липня 2014 року, об`єкт основних засобів - прес-підбирач WELGER AP42 було введено в експлуатацію (а.с 10 т.1).

Відповідно до копії довідки/витягу з балансу про перелік майна ФГ «Ліщинецьке об`єднане» від 02 лютого 2022 року, прес-підбирач WELGER AP42 є власністю ФГ «Ліщинецьке об`єднане» та обліковується на балансі підприємства на 104 рахунку бухгалтерського обліку «Машини і обладнання» (а.с.9 т.9).

20 липня 2020 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до голови ФГ «Ліщинецьке об`єднане» Панадія С.О. із проханням надати йому на три дні безоплатно у користування у власному господарстві вищевказаний прес-підбирач. Після завершення вказаного строку відповідач зобов`язувався повернути вказане устаткування у стані, не гіршому ніж до надання у користування. Голова ФГ «Ліщинецьке об`єднане» пропозицію та умови відповідача прийняв та надав вказівку головному механіку ФГ «Ліщинецьке об`єднане» ОСОБА_2 безпосередньо передати відповідачу прес-підбирач, що було невідкладно зроблено.

Таким чином між сторонами укладено в усній формі договір позички пресу-підбирача з умовою повернення в триденний строк.

Однак після закінчення триденного строку відповідач прес-підбирач не повернув, у зв`язку з чим ФГ «Ліщинецьке об`єднане» звернулося у поліцію із заявою про привласнення ОСОБА_1 належного позивачу майна. За результатами розгляду вказаної заяви СПД №2 ВП №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області було встановлено місцезнаходження преса-підбирача на території домогосподарства відповідача, однак, у відкритті кримінального провадження відмовлено та рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного судочинства (а. с. 20-37).

У квітні 2022 року позивач звернувся до Погребищенського районного суду Вінницької області із позовною заявою до відповідача, за яким просив зобов`язати ОСОБА_1 повернути ФГ «Ліщинецьке об`єднане» спірний прес-підбирач WELGER AP42, однак, рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 11 січня 2023 року у справі №143/306/22 у позові відмовлено у зв`язку з не доведенням факту укладення договору позички (а.с.41-47).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 23 березня 2023 року рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 11 січня 2023 року змінено і викладено його мотивувальну частину в редакції постанови. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Як вбачається зі змісту постанови, судом апеляційної інстанції встановлений факт отримання ОСОБА_1 спірного прес-підбирача для сіна і соломи у позичку у ФГ «Ліщинецьке об`єднане» та неповернення його позивачеві. Однак, враховуючи відсутність доказів наявності предмету позички у відповідача на час вирішення спору, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем обраний невірний спосіб захисту, наслідком чого є відмова у задоволенні позову (а.с.50-61 т.1).

Ухвалою Верховного Суду від 15 травня 2023 року у відкритті касаційного провадження відмовлено у зв`язку із малозначністю справи (а.с.39-40 т.1).

Висновком експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи №8088/23-21 від 22 березня 2024 року встановлено, що середньоринкова вартість вживаного прес-підбирача для сіна та соломи WELGER AP42 станом на 21 липня 2023 року складає 159 841,35 грн (а.с.121-134 т.1).

Оскільки ОСОБА_1 отримав від ФГ «Ліщинецьке об`єднане» прес-підбирач WELGER AP42 та не повернув його, ФГ «Ліщинецьке об`єднане» звернулося до суду із позовом про відшкодування збитків.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з нормами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У статті 827 ЦК України зазначено, що за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні, (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. До договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу.

Обов`язки користувача передбачені в статті 833 ЦК України, в тому числі користувач зобов`язаний повернути річ після закінчення строку договору в такому самому стані, в якому вона була на момент її передання.

Відповідно до ст. 836 ЦК України, якщо після припинення договору користувач не повертає річ, позичкодавець має право вимагати її примусового повернення, а також відшкодування завданих збитків.

За змістом ст. 766 ЦК України, якщо наймодавець не передає наймачеві майно, наймач має право за своїм вибором: 1) вимагати від наймодавця передання майна і відшкодування збитків, завданих затримкою; 2) відмовитися від договору найму і вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Частинами першою-третьою статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до частини першої-другої статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Встановивши, що ФГ «Ліщинецьке об`єднане» є власником пресу-підбирача для сіна та соломи WELGER AP42, яке не було йому повернуто ОСОБА_1 і останнім це майно відчужено третім особам, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для покладення на ОСОБА_1 обов`язку по відшкодування власнику майна завданих збитків.

При цьому апеляційний суд погоджується, що судовим рішенням у справі №143/306/22 (постановою Вінницького апеляційного суду від 23 березня 2023 року) встановлені обставини, які в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню: факт перебування пресу-підбирача для сіна та соломи WELGER AP42 у власності ФГ «Ліщинецьке об`єднане»; факт укладення між сторонами усного договору позички; факт передання ОСОБА_1 вказаного майна та факт його неповернення ФГ «Ліщинецьке об`єднане».

Цим рішенням також встановлено ціну, за якою ФГ «Ліщинецьке об`єднане» було придбано майно 72 600 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції не оскаржувалася відповідачем ОСОБА_1 , тобто останній погодився з висновками суду апеляційної інстанції, хоча міг в касаційній скарзі намагатися спростування вищезазначених висновків.

В апеляційній скарзі у даній справі ОСОБА_1 намагається спростувати висновки суду, зроблені при розгляді цивільної справи №143/306/22, заперечуючи проти обставин, які були встановлені судом.

Фактично, із змісту постанови апеляційного суду від 23 березня 2023 року у справі №143/306/22 вбачається, що якби предмет спору не був відчужений ОСОБА_1 третім особам, то судове рішення було б ухвалено на користь позивача щодо зобов`язання останнього повернути майно.

Відтак, доводи апеляційної скарги з приводу недоведення позивачем факту належності йому на праві власності пресу-підбирача для сіна та соломи WELGER AP42, відсутності між сторонами договірних відносин, передання відповідачу саме пресу-підбирача для сіна та соломи WELGER AP42, списання його з балансу ФГ «Ліщинецьке об`єднане» не заслуговують на увагу.

Також ОСОБА_1 вважає неналежним, недопустимим та недостовірним доказом у справі висновок експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи від 22 березня 2024 року №8088/23-21.

Зокрема скаржник зазначає, що постановлене на вирішення експерта питання з приводу встановлення середньоринкової вартості вживаного прес-підбирача для сіна та соломи WELGER AP42 виходить за межі предмета доказування у справі про відшкодування шкоди, пов`язаної із неповерненням майна, однак, вказане твердження є недоречним, адже шкода це вартість того, що було втрачено.

У даному випадку шкода, яку просить відшкодувати позивач, при тому, що предмет спору відчужений відповідачем третім особам це реальна вартість втраченого майна.

Не погоджуючись із висновком експерта, беручи до уваги принципи змагальності та диспозитивності, відповідач мав право доводити, що вартість уживаного прес-підбирача, яку просить стягнути позивач, завищена, при цьому він не був позбавлений можливості надати свою оцінку спірному майну або просити провести повторну експертизу (якщо вважає, що висновок експерта є необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності).

Скаржник неодноразово наполягає на тому, що суд призначив товарознавчу експертизу, а експерт проводив транспортно-товарознавчу експертизу, відтак вважає, що експертом внесено неправдиві відомості щодо виду експертизи, яка була призначена ухвалою суду від 22 листопада 2023 року.

Разом з тим, це б мало значення, якби ОСОБА_1 довів, що товарознавча та транспортно-товарознавча експертизи проводяться за різними формулами (методиками) та іншими показниками. Скаржник лише вказав, що експертом була застосована Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092.

Не зрозумілим є твердження скаржника про неможливість визначення вартості станом на 21 липня 2023 року, адже прес-підбирач для сіна та соломи було придбано 17 липня 2014 року.

За змістом статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи.

Відхиляються апеляційним судом доводи скарги з приводу пропуску строку позовної давності, оскільки колегія суддів вважає, що ФГ «Ліщинецьке об`єднане» вперше зверталося з позовом до ОСОБА_1 про повернення предмету договору позички, вважаючи, що прес-підбирач знаходиться у відповідача, але, вже при розгляді справи було встановлено, що предмет спору відчужений третім особам, а відтак йому було відмовлено у задоволенні вимог позову про повернення майна. Позивачем, коли він вперше звертався до суду до суду, було обрано належний спосіб захисту, однак, при розгляді справи він перетворився на неефективний спосіб захисту.

Відчуживши майно без законного на те права, відповідач позбавив права власності ФГ «Ліщинецьке об`єднане», яке повинно бути захищеним.

Факт неповернення прес-підбирача не можна ототожнювати з фактом незаконного його відчуження, а отже позиція скаржника з приводу того, що позивачу стало відомо про порушене право 20 липня 2020 року (коли відповідач не повернув майно) є неправильною.

Отже, строк позовної давності слід рахувати не з червня 2020 року, а після ухвалення судового рішення, яким встановлено факт відчуження відповідачем прес-підбирача третім особам.

Підсумовуючи, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції за результатами розгляду справи та не є підставою для скасування рішення суду.

Що стосується додаткового рішення суду, то ОСОБА_1 фактично просить скасувати вказане рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та витрат на сплату судового збору, як результат скасування основного рішення суду.

Доводів на спростування вказаного висновку скаржником не наведено, а тому апеляційний суд, зважаючи на те, що підстави для скасування рішення суду відсутні, позбавлений можливості перевірити додаткове рішення суду в цій частині.

ОСОБА_1 не погоджується також із додатковим рішенням в частині стягнення з нього витрат, пов`язаних із проведенням експертизи, так як не погоджується із самим порядком проведення такої експертизи.

Висновки щодо спростування вказаних доводів наведені вище, а інших доводів скаржником не наведено, тому підстави для скасування додаткового рішення в цій частині також відсутні.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Враховуючи викладене, рішення суду та додаткове рішення суду слід залишити без змін, оскільки вони ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 19 листопада 2024 року та додаткове рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2025 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді В.В. Сопрун

Т.М. Шемета