ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1827/25 Справа № 183/4864/23 Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д. І. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

Учасники справи:

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»,

Відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2023 року, головуючий у суді першої інстанції Городецький Д.І.

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2023року Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» - Товариство подало позов в суд проти ОСОБА_1 з вимогами про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу в розмірі 14 255,40грн.

Існування таких вимог Товариство пов`язувало із тим, що 13 травня 2020року з ОСОБА_1 укладено договір обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № ЕР-156613694, забезпечений транспортний засіб Opel Omega, державний номерний знак НОМЕР_1 , предметом договору є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

21 червня 2020року о 06.20 год. на перехресті вулиць Сучкова та Спаська в м.Новомосковськ, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Opel Omega, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 та транспортного засобу ВАЗ 21093, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2020року у справі № 183/3905/20 щодо відповідача ОСОБА_1 провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП було закрите у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Постанова набрала законної сили 03 листопада 2020 року.

Власником пошкодженого транспортного засобу ВАЗ 21093, державний номерний знак НОМЕР_2 є ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 22 червня 2012року.

09 грудня 2020року позивачем ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» складено страховий акт № 09 та розрахунок суми страхового відшкодування, на підставі яких власнику пошкодженого транспортного засобу ВАЗ 21093, державний номерний знак НОМЕР_4 ОСОБА_3 було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 14 255,40грн, що підтверджується платіжним дорученням №ЗР127554 від 11 грудня 2020року.

У зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_1 на момент настання ДТП мав чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних, в той же час після ДТП за його участю самовільно залишив місце пригоди, у позивача після виплати суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи відповідно до приписів ч. 1 ст. 1191 ЦК України та пп. «в» п. 38.1.1 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виникло право вимоги до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу в сумі 14 255,40 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2023 року позов Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» задоволено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, оскільки відповідача ОСОБА_1 було визнано винним у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність, проте після дорожньо-транспортної пригоди за його участю він покинув місце ДТП, що дає підстави для стягнення з нього шкоди на користь позивача в порядку регресу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

18 листопада 2024 року ОСОБА_1 подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2023 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 висловив вимогу про скасування рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що в матеріалах справи відсутні докази встановлення його вини у вчиненні ДТП.

Вказував, що постанова Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2020року у справі № 183/3905/20 щодо нього ухвалена без дослідження винуватості чи невинуватості ОСОБА_1 , текст постанови не містить жодних посилань на встановлення вини скаржника.

Звертав увагу суду на те, що потерпілий ОСОБА_2 повідомив, що рухався в межах населеного пункту зі швидкістю 80 км/год, що є порушення вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив проти апеляційної скарги, заявляв що обставини якими скаржник обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Обґрунтовував відзив тим, що постановою у справі про адміністративне правопорушення було встановлено вину відповідача, позаяк така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в настанні ДТП.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2024року апеляційну скаргу було залишено без руху.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 грудня 2024року відкрито апеляційне провадження у справі.

23 січня 2025року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа.

Сторони у справі у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами

21 червня 2020року о 06.20 год. на перехресті вулиць Сучкова та Спаська в м.Новомосковськ, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Opel Omega, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 та транспортного засобу ВАЗ 21093, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2020року у справі № 183/3905/20 щодо відповідача ОСОБА_1 провадження у справі про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП було закрите у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Постанова набрала законної сили 03 листопада 2020 року. Судом у цій справі встановлено, що ОСОБА_1 покинув місце ДТП.

Встановлено, що 13 травня 2020року між позивачем ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» і відповідачем ОСОБА_1 укладено договір обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № ЕР-156613694, забезпечений транспортний засіб Opel Omega, державний номерний знак НОМЕР_1 , предметом договору є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Строк дії договору з 13 травня 2020року по 12 травня 2021року.

Встановлено, що власником пошкодженого транспортного засобу ВАЗ 21093, державний номерний знак НОМЕР_2 є ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 22 червня 2012 року.

21 червня 2020року власник пошкодженого транспортного засобу ВАЗ 21093, державний номерний знак НОМЕР_4 ОСОБА_3 повідомив позивача про дорожньо-транспортну пригоду.

09 грудня 2020року позивачем ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» складено страховий акт № 09 та розрахунок суми страхового відшкодування, на підставі яких власнику пошкодженого транспортного засобу ВАЗ 21093, державний номерний знак НОМЕР_4 ОСОБА_3 було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 14 255,40грн, що підтверджується платіжним дорученням №ЗР127554 від 11 грудня 2020 року.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині що відповідача ОСОБА_1 було фактично визнано винним у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди, останній не довів в належному порядку відсутності своєї вини в скоєнні ДТП.

Правову підставу для задоволення позову суд першої інстанції вбачав у тім, що ОСОБА_1 застрахував свою цивільно-правову відповідальність та страхова компанія виплатила страхове відшкодування що і давало їй підстави для стягнення з відповідача сплачених сум в порядку регресу.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Визначальним для правильного вирішення даної справи є з`ясування питання про те, чи дійсно у справі підтверджено наявність вини відповідача у вчиненні ДТП.

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно зі статтею 38.1.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Як вбачається з постанови Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2020року у справі № 183/3905/20 відносно відповідача ОСОБА_1 провадження у справі про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП було закрите у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що суд, дослідивши матеріали справи та встановивши, що з дня вчинення правопорушення закінчився тримісячний строк притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, дійшов висновку про закриття провадження у справі на підставі п.7 ст. 247 КУпАП.

З правового аналізу вказаної норми вбачається, що її застосування можливо лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні ДТП провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Водночас, будь-яких належних і допустимих доказів протилежного відповідачем, який заперечив позовні вимоги саме з цих підстав, не надано.

ОСОБА_1 надаючи пояснення в судовому засіданні при розгляді справи про адміністративне правопорушення не наполягав на закритті справи саме з підстав відсутності події і складу адміністративного правопорушення, постанову суду першої інстанції не оскаржував, а тому доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази встановлення його вини у вчиненні ДТП є безпідставними.

Крім того, судом у цій справі встановлено, що ОСОБА_1 покинув місце ДТП, чого останній не заперечував, що відповідно дає підстави для зворотної вимоги (регресу) до нього у розмірі виплаченого відшкодування особою, яка відшкодувала шкоду на підставі статті 1191 ЦК України та статті 38.1.1. ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що потерпілий ОСОБА_2 повідомляв, що рухався в межах населеного пункту зі швидкістю 80 км/год, що є порушення вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху, слід зазначити, що дійсно потерпілий вказував про такі обставини, однак в матеріалах справи відсутні докази про те, чи складався щодо ОСОБА_2 протокол про порушення правил дорожнього руху та чи притягався він до відповідальності, а отже не можна стверджувати, що потерпілий порушував правила дорожнього руху в даному випадку.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

На підставі частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тож встановивши фактичні обставини у справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача матеріальної шкоди в порядку регресу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом.

Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду.

Решта доводів, приведених в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб відповідач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись статтями 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 13 лютого 2025року.

Судді: