Справа № 703/2330/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Биченка І.Я.,

за участю

секретаря судового засідання Литвин Г.Т.,

представника позивача за первісним позовом та представника відповідача за зустрічним позовом Лук`яненко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» про зловживання правом, протиправне вимагання, що пов`язане з порушенням прав споживача, та стягнення моральної шкоди,

установив:

КП «Смілакомунтеплоенерго» звернулось до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за послуги теплопостачання.

В обґрунтування позову зазначило, що позивач, починаючи з 01 лютого 2018 року, є надавачем послуг у сфері теплопостачання, в тому числі і у житлове приміщення, належне на праві приватної власності ОСОБА_1 у квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі публічного договору приєднання, опублікованого в місцевій газеті «Сміла» від 28.02.2018 №9 та на офіційному сайті підприємства skte.com.ua.

Позивач стверджує, що свої зобов`язання за договором виконав повністю та здійснював нарахування плати за надані послуги у період виникнення заборгованості за тарифами, затвердженими рішеннями виконавчого комітету. Зважаючи на наявність у будинку, в якому знаходиться квартира відповідача, приладу комерційного обліку теплової енергії, нарахування плати за надані послуги здійснювалося за тарифами за показниками засобів обліку теплової енергії.

Водночас, відповідач свого обов`язку по оплаті наданих послуг з теплопостачання не виконує, в зв`язку з чим за період з лютого 2018 року по квітень 2022 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 55475,30 грн.

Дії відповідача по невиконанню свого обов`язку з оплати житлово-комунальних послуг порушують права надавача послуг щодо отримання плати за надані послуги, порушують фінансовий стан підприємства та спричиняють збитки.

У зв`язку з цим КП «Смілакомунтеплоенерго» просило стягнути з ОСОБА_1 суму основного боргу у розмірі 55475,30 грн, пеню в сумі 1324,83 грн, втрати від інфляції в сумі 6946,93 грн. та 3% річних в сумі 2868,94 грн.

10 квітня 2024 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій просив стягнути з відповідача борг за послуги теплопостачання з урахування пені, інфляційних втрат та 3% річних, у сумі 77012,28 грн. за період часу з лютого 2018 року по березень 2023 року. Ухвалою від 06 червня 2023 року суд вказану заяву залишив без розгляду.

У відзиві на позов ОСОБА_1 просив відмовити у позові КП «Смілакомунтеплоенерго» в повному обсязі та зазначив, що позовну заяву подано та підписано особою без відповідних повноважень та вона не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України. Опублікований в газеті «Сміла» договір про надання послуг з централізованого опалення не являється підставою для виникнення правовідносин між ним та комунальним підприємством та не створює для нього жодних зобов`язань по оплаті послуг з централізованого опалення. Будь-які договірні відносини між ним та позивачем відсутні, відповідно у КП «Смілакомунтеплоенерго» відсутнє право вимагати від нього виконання уявного обов`язку. Він не замовляв та не давав прямої та недвозначної згоди на придбання послуг з теплопостачання, пропозиції щодо укладення договору від комунального підприємства йому не надходило. Крім того, вказаний договір протирічить актам цивільного законодавства, є нікчемним та спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина. Вказав, що позивач не надав доказів на підтвердження свого права вимоги, а виписка з особового рахунку підписана особами, повноваження яких на вчинення цієї дії не підтвердженні, достовірність розрахунків також нічим не підтверджена. Позивачем не надано доказів обладнання будинку приладом комерційного обліку теплової енергії. На думку ОСОБА_1 , КП «Смілакомунтеплоенерго» використовує протиправно зібрану конфіденційну інформацію про його особу, зокрема про його персональній дані ПІП, РНОКПП, реєстрацію місця його проживання, адреси та площі квартири, з урахуванням того, що згоди на збирання, зберігання, використання та поширення цієї інформації, він не давав. Нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних здійснено позивачем з порушенням постанови КМУ № 206 від 05 березня 2022 року, якою заборонено нарахування та стягнення неустойки, інфляційних нарахувань та процентів на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Крім того, у разі задоволення позову в частині стягнення основної суми боргу у сумі 55475,306 грн., просив застосувати позовну давність.

До суду також надійшло окреме клопотання ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності, датоване 02 червням 2023 року.

У відповіді на відзив КП «Смілакомунтеплоенерго» зазначило, що відзив ОСОБА_1 є надуманим та безпідставним, зазначені ним обставини не підтверджені жодними доказами. Довіреність представника на вчинення дій в інтересах підприємства у визначеному законом порядку не скасовувалась, а отже є чинною. Позовна заява відповідає нормам чинного законодавства, зокрема ст. 175 ЦПК України. Договір про надання послуг централізованого опалення, що опублікований в газеті «Сміла», ніяким чином не порушує публічний порядок, а тому не може визнаватись нікчемним, так само як і недійсність цього правочину ні судом, ні законом не встановлювалась і не визнавалась. Оскільки впродовж 30 днів з моменту опублікування договору ОСОБА_1 жодних заперечень щодо умов договору на адресу комунального підприємства не направив, а тому він вважається таким, що прийняв публічну пропозицію КП «Смілакомунтеплоенерго». При цьому, навіть за відсутності договору між КП «Смілакомунтеплоенерго» та ОСОБА_1 , останній все одно повинен був сплачувати за отримані послуги, оскільки факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Оскільки ОСОБА_1 своїх грошових зобов`язань не виконував, у зв`язку з чим у нього мається заборгованість, тому до даних правовідносин позивачем було правомірно застосовано положення ст. 549, 551, 625 ЦК України. В даному випадку КП «Смілакомунтеплоенерго» жодного порушення прав ОСОБА_1 при проведенні розрахунків наявного у нього боргу (в тому числі при нарахуванні втрат від інфляції, 3% річних від простроченої суми та пені) не допускало, всі розрахунки виконані з урахуванням загальних та спеціальних строків позовної давності.

ОСОБА_1 пред`явив зустрічний позов до КП «Смілакомунтеплоенерго» про зловживання правом, протиправне вимагання, що пов`язане з порушенням прав споживача, та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що між ним та КП «Смілакомунтеплоенерго» відсутні договірні відносини і він не може бути примушений до дій, вчинення яких не є обов`язковим для нього. За наявності цієї обставини він послуг з теплопостачання від КП «Смілакомунтеплоенерго» за період з лютого 2018 року по теперішній час не отримував, не отримує та не має наміру отримувати, що свідчить про відсутність права вимоги та повну необґрунтованість пред`явлених до нього претензій. Обов`язку споживача оплачувати вартість житлово-комунальних послуг має передувати виконання виконавцем обов`язку підготувати договір на надання житлово-комунальних послуг з наданням його на підписання споживачу. А тому, у нього відсутній обов`язок оплачувати фактично надані послуги на позадоговірних засадах. Пропозицій щодо укладення договору про надання послуг з централізованого опалення, підготовлених КП «Смілакомунтеплоенерго», йому також не надходило.

Незважаючи на повну відсутність підстав, КП «Смілакомунтеплоенерго» звернулось до суду з протиправною вимогою про стягнення з нього коштів за послугу, яка фактично не надавалась та ним не отримана.

За таких обставин ОСОБА_1 вважає, що вказане підприємство здійснило умисне вимагання; застосувало щодо нього, як споживача, агресивну підприємницьку практику, що містить елементи примусу, докучання, неналежного впливу; поданням позовної заяви порушило обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права, чим ввело в оману суд; здійснило умисне обрахування та обман споживача під час відкриття особистого рахунку споживача на надання послуги з централізованого опалення за відсутності підстав для відкриття особового рахунку, виписаного на його прізвище без його згоди; здійснило подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору та у спорі, який має очевидно штучний характер; порушило принцип законності, що зобов`язує діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, що призвело до безпідставного вимагання з нього грошових коштів в сумі 66616,00 грн.

В результаті вказаних дій він зазнав душевних страждань у вигляді пережитих ним почуттів приниження, роздратування, пригніченості, гніву, сорому, розпачу, неповноцінності, стресу, страху, депресії. Всі ці психоемоційні переживання викликали в нього психологічний дискомфорт, порушення сну, гіпертонічні кризи, які призвели до закладів охорони здоров`я і додаткових матеріальних витрат на лікування і відновлення здоров`я. Заподіяна йому шкода є об`єктивним наслідком неправомірної поведінки КП «Смілакомунтеплоенерго» та полягає зокрема в: приниженні його честі та гідності, що виражається в пригніченні почуттів гордості, поваги до себе, пошани оточуючих людей; не реалізованих намірах та ділових стосунках дорогоцінний час, витрачений на відновлення порушених прав; прикладенні додаткових зусиль для організації життя незаплановані відвідування лікувальних закладів, державних установ; відриві від звичайних занять замість активного відпочинку на земельній ділянці, в лісі, на рибалці, дня та години проведені за складанням процесуальних документів; вимушеному самостійному отриманні правових знань та застосування цих знань на практиці для відновлення порушених прав; понесенні додаткових матеріальних витрат на лікування і відновлення здоров`я; порушенні нормальних життєвих зв`язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації життя; порушення стосунків з оточуючими людьми виникнення конфліктів в сім`ї.

Враховуючи наведене ОСОБА_1 просить суд визнати, що позовна заява КП «Смілакомунтеплоенерго» до нього про стягнення боргу з оплати послуг з централізованого опалення подана з порушенням вимог ст. 175 ЦПК України та повернути її заявнику. В разі задоволення цих вимог зустрічну позовну заяву вважати неподаною. В разі незадоволення цих вимог - визнати відсутність його правовідносин з КП «Смілакомунтеплоенерго» у сфері отримання послуг з централізованого опалення; визнати, що він послуг з теплопостачання належної йому квартири від КП «Смілакомунтеплоенерго» не отримував, не отримує та не має наміру отримувати; визнати, що у КП «Смілакомунтеплоенерго» відсутнє право вимоги грошових коштів з нього за послуги з теплопостачання; визнати, що КП «Смілакомунтеплоенерго» здійснило протиправне вимагання грошових коштів з нього; визнати, що КП «Смілакомунтеплоенерго» зловживає правом вимоги грошових коштів з нього; визнати, що у КП «Смілакомунтеплоенерго» відсутнє право вимоги оплати за послуги теплопостачання, оскільки він не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання (п.4 ч.5 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів»); визнати відсутність підстав для задоволення позовних вимог первісного позову КП «Смілакомунтеплоенерго» до нього про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання в повному обсязі; визнати наявність порушення законодавства про захист прав споживачів КП «Смілакомунтеплоенерго» стосовно нього; стягнути з КП «Смілакомунтеплоенрго» на його користь відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав, в розмірі 150000 грн.

16 лютого 2024 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , датована 14 литим 2024 року, про збільшення позовних вимог, у якій він зазначив, що впродовж розгляду справи КП «Смілакомунтеплоенерго» продовжує порушувати його права як споживача шляхом вимагання сплати грошових коштів за незамовлену та ненадану послугу з централізованого опалення, використовуючи для цього його персональні дані без дозволу. А тому, просив стягнути з відповідача 757001,00 грн. моральної шкоди.

До суду надійшов відзив КП «Смілакомунтеплоенерго» на зустрічну позовну заяву, у якому відповідач за зустрічним позовом просив відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 у повному обсязі та вказав, що посилання ОСОБА_1 на відсутність у представника підприємства відповідних повноважень є безпідставними, як і не обґрунтованими є його твердження про невідповідність позовної заяви вимогам ст. 175 ЦПК України. Крім того, зазначив, що договір на надання послуг з централізованого опалення є договором приєднання і він може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки ОСОБА_1 впродовж 30 днів з моменту опублікування договору в місцевій газеті жодних заперечень щодо умов договору на адресу комунального підприємства не висловив, тому він вважається таким, що прийняв публічну пропозицію КП «Смілакомунтеплоенерго». Більше того, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення позивача від оплати послуг у повному обсязі. Посилання ОСОБА_1 на відсутність у підприємства права вимоги та зловживання цим правом суперечить положенням ч.1 ст.15, ст.16 ЦК України та ст.4 ЦПК України. ОСОБА_1 зазначає, що комунальне підприємство провадить у відношенні до нього нечесну та агресивну підприємницьку практику, проте жодних доказів на підтвердження цих обставин не надає. Оскільки жодного порушення прав ОСОБА_1 як споживача житлово-комунальних послуг комунальне підприємство не допускало, належними та допустимими доказами факту такого порушення позивачем за зустрічним позовом не доведено, тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою від 12 вересня 2022 року суд відкрив провадження у справі та постановив розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження з викликом сторін.

Ухвалою від 03 жовтня 2023 року суд прийняв до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 , вимоги за зустрічним позовом об`єднав в одне провадження з первісним позовом, перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 20 лютого 2024 року суд прийняв до розгляду заяву ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог від 14 лютого 2024 року, закрив підготовче провадження по справі та призначив справу до судового розгляду.

В судове засідання з`явилась представник позивача за первісним позовом та представник відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 .

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Направив до суду клопотання про відкладення судового засідання, в якому вказав, що він не ознайомився із матеріалами справи, відповідно, він позбавлений можливості підготуватись до розгляду справи.

Представник ОСОБА_2 провила відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 з огляду на те, що він свідомо затягує розгляд справи. Безпідставне відкладення розгляду справи і порушення розумних строків розгляду справи, на думку представника, є підставою притягнення судді до відповідальності. А тому просила розглянути справу по суті з урахуванням наданих сторонами доказів.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати участь у судовому процесі. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Проте слід враховувати, що будь-яке суб`єктивне право має межі, оскільки суб`єктивне право є мірою свободи, мірою можливої поведінки правомочної особи в правовідносинах.

Право учасників справи брати участь в судових засіданнях закріплено у пункті 2 частини першої статті 43 ЦПК України.

За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

Згідно з частинами першою та другою статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (частина третя статті 131 ЦПК України).

Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Таким чином, якщо належним чином повідомлені сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про день і час проведення судового засідання, про що свідчить його клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд зазначає, що клопотання про відкладення розгляду справи не є безумовною правовою підставою для відкладення судового засідання і воно підлягає розгляду на рівні з іншими клопотаннями. Саме лише подання клопотання про відкладення розгляду справи, не звільняє особу, яка його подала, від обов`язку з`явитись у судове засідання. Сторона, яка просить відкласти розгляд справи, повинна довести реальну наявність обставин, на які вона посилається, обґрунтувати поважність причин, які не дозволяють їй приймати участь у судовому засіданні.

Про те клопотання ОСОБА_1 не містить посилань на неможливість його явки в судове засідання із зазначенням причин. До клопотання не приєднано жодного доказу поважності причини неявки в судове засідання, що призначене на 07 лютого 2025 року.

Обґрунтовуючи необхідність у відкладенні розгляду справи ОСОБА_1 стверджує, що він був позбавлений можливості належним чином підготуватись до розгляду справи, оскільки не зміг ознайомитись з нею.

Надаючи оцінку зазначеним в клопотанні обставинам, суд врахував, що наповнення справи після закриття підготовчого засідання в межах наведеної справи здійснювалось лише за рахунок поданих ОСОБА_1 клопотань, заяв та скарг, з урахуванням процесуальних дій судів під час їх розгляду.

Востаннє розгляд справи в Смілянському міськрайонному суді Черкаської області було призначено на 18 вересня 2024 року, після чого справу було направлено до Черкаського апеляційного суду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 після 18 вересня 2024 року і до 07 лютого 2025 року тричі знайомився з матеріалами справи, а саме 21 листопада 2024 року, 05 та 10 грудня 2024 року. До 18 вересня 2024 року ним було подано ще 9 клопотань про ознайомлення з матеріалами справи.

Оскільки ОСОБА_1 у клопотанні про відкладення розгляду справи не мотивовано яким чином відсутність можливості ознайомитись з матеріалами справи саме 31 січня 2025 року перешкоджало йому підготуватись до розгляду справи, з урахуванням часу перебування справи на розгляді, суд відмовив йому у задоволенні вказаного клопотання.

Крім того, суд зазначає, що аналіз матеріалів справи свідчить про те, що справа перебуває у провадженні суду з серпня 2022 року. В межах наведеної справи судом було призначено 15 засідань, з яких 2 підготовчі.

За весь час розгляду справи ОСОБА_1 подавав 13 клопотань про відкладення розгляду справи (оголошення перерви у судовому засіданні). Зокрема, у клопотаннях від 23 жовтня 2022 року, 16 листопада 2022 року, 22 грудня 22 року, 16 лютого 2023 року, 30 березня 2023 року, 02 червня 2023 року та 27 червня 2023 року ОСОБА_1 клопотав про відкладення розгляду справи у зв`язку з військовою агресією проти України; у клопотанні від 28 червня 2023 року він просив оголосити перерву для усунення недоліків зустрічної позовної заяви; у клопотанні від 08 серпня 2023 року просив відкласти у зв`язку з направленням справи до Черкаського апеляційного суду; у клопотанні від 21 лютого 2024 року у зв`язку з військовою агресією проти України; у клопотанні від 18 червня 2024 року у зв`язку з позбавленням його можливості підготуватись до розгляду справи; у клопотанні від 07 серпня 2024 року просив оголосити перерву у зв`язку з невідповідністю приміщення суду нормам, які пред`являються до залу судового засідання; у клопотанні від 05 лютого 2025 року просив відкласти у зв`язку з позбавлення його можливості підготуватись до розгляду справи.

Справа також чотири рази направлялась до суду другої інстанції у зв`язку з оскарженням ОСОБА_1 ухвали суду про залишення без розгляду заяви КП «Смілакомунтеплоенерго» про збільшення позовних вимог, а також у зв`язку з розглядом Черкаським апеляційним судом його клопотання про ухвалення додаткового рішення, заяви про роз`яснення судового рішення та заяви про перегляд цього рішення за нововиявленими обставинами.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії», заява № 11681/85, пункт 35, від 16 лютого 2017 року у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06).

Заявник із великим ступенем зацікавленості повинен проявляти інтерес про хід розгляду судом ініційованої ним справи. У разі відсутності обставин непереборної сили, ігнорування позивачем (заявником) протягом тривалого періоду часу судового провадження, відкритого за його позовною заявою (заявою, скаргою), свідчить про недобросовісну поведінку та порушення основоположних засад цивільного процесу.

Наведене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18.

Відповідно до п.10 ч.3 ст. 2 ЦПК України одним із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд визначив, що його неявка в судове засідання не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Вирішуючи наявний між сторонами спір по суті, суд приходить до наступного.

Щодо первісного позову.

Як вбачається з довідки Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Смілянської міської ради від 25 серпня 2022 року та не заперечується сторонами ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в квартирі АДРЕСА_2 .

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємцем та громадських формувань КП «Смілакомунтеплоенерго», , зареєстроване як юридична особа з основним видом економічної діяльності: 35.30 постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Розпорядженнями Черкаської обласної державної адміністрації №№ 639, 640, 641 від 19 жовтня 2017 року КП «Смілакомунтеплоенерго» видано ліцензії на право провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії (крім виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та з постачання теплової енергії.

28.02.2018 в місцевій газеті «Сміла» було опубліковано текст договору про надання послуг з централізованого опалення, що є загальнодоступною інформацією та підтверджується наявним в матеріалах справи викопіюванням з газети.

Позивачем також надано індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 25 жовтня 2021 року, який є типовим, та який розміщений на офіційній сторінці Смілянської міської ради.

Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 392 від 20 жовтня 2017 року встановлено КП «Смілакомунтеплоенерго» тарифи для населення на послугу з централізованого опалення для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії 42,97 грн. за 1 кв.м. (з ПДВ); для населення на послугу з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії 1975,04 грн./Гкал (з ПДВ).

Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 414 від 22 листопада 2018 року встановлено КП «Смілакомунтеплоенерго» тарифи для населення на послугу з централізованого опалення для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії 56,22 грн. за 1 кв.м. (з ПДВ); для населення на послугу з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії 2337,72 грн./Гкал (з ПДВ).

Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 83 від 28 лютого 2019 року встановлено КП «Смілакомунтеплоенерго» тарифи для населення на послугу з централізованого опалення для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії 55,32 грн. за 1 кв.м. (з ПДВ); для населення на послугу з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії 2300,21 грн./Гкал (з ПДВ).

Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 511 від 21 жовтня 2021 року встановлено КП «Смілакомунтеплоенерго» тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії для категорії споживачів «Населення» (з ПДВ): тариф на теплову енергію 2544,00 грн/Гкал за такими складовими: тариф на виробництво теплової енергії 1895,89 грн/Гкал; тариф на транспортування теплової енергії 594,99 грн/Гкал;, тариф на постачання теплової енергії 53.12 грн/Гкал.

У 2017 році за адресою: АДРЕСА_3 , було встановлено будинковий прилад обліку теплової енергії (лічильник), що підтверджується договором № 1350 від 10 травня 2017 року, актом прийому-передачі №1592 від 20 липня 2017 року до договору №1350 від 10.05.2017 та актом виконаних робіт (надання послуг) від 05.10.2017.

Судом оглянуто інформацію про показники лічильника теплової енергії за адресою: АДРЕСА_3 .

З актів подачі теплоносія вбачається, що у зв`язку з початком опалювальних сезонів у м. Смілі до будинку АДРЕСА_3 , КП «Смілакомунтеплоенерго» було подано теплоносій від котельні №1 по тепловому лічильнику, зокрема, 01 лютого 2018 року, 16 листопада 2018 року, 01 листопада 2019 року, 09 жовтня 2020 року. Вказані акти складені за участю представника споживача теплової енергії.

Згідно наданих суду розрахунків КП «Смілакомунтеплоенерго» з лютого 2018 року по квітень 2022 року включно нарахувало ОСОБА_1 55475 грн. 30 коп. заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, 6946 грн. 93 коп. інфляційних втрат, 2868 грн. 94 коп. 3% річних та 1324 грн. 83 коп. пені.

За приписами ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулює Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (далі - який втратив чинність 01 травня 2019 року) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частиною другою статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII (далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з пунктами 5, 6 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з частиною другою статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до абзацу 6 частини третьої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини шостої статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до статті 25 вищезазначеного Закону, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентується Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин та втратили чинність 01 травня 2022 року (далі - Правила № 630).

Згідно з пунктами 18, 20 Правил № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки (пункт 30 Правил № 630)

Відповідно до пункту 12 Правил № 630 у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку.

Відповідно до пункту 14 Правил № 630 показання будинкових засобів обліку знімаються представником виконавця один раз на місяць у присутності постачальника та представника споживачів.

Отже, за наявності засобу обліку теплової енергії оплата за надані послуги здійснюється згідно з показаннями такого засобу пропорційно опалювальній площі квартири.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 12/8916/17, Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, від 16 вересня 2020 року у справі № 755/10683/17, від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц).

Як встановлено судом, відповідач за первісним позовом проживає у квартирі АДРЕСА_2 . Вказана квартира від системи централізованого опалення не відключена, система її опалення приміщень єдина з житловим будинком.

В ході судового розгляду позивачем за первісним позовом доведено, що КП «Смілакомунтеплоенерго» надавались послуги з теплопостачання до вказаного житлового будинку, що підтверджується актами подачі теплоносія.

Отже, відповідач за первісним позовом є споживачем послуг з постачання теплової енергії, які надає позивач за первісним позовом, та несе обов`язок зі сплати таких послуг, незалежно від факту укладення договору між сторонами. Обігрів житлового будинку в опалювальний період є спільним обов`язком його співвласників з метою дотримання, зокрема, санітарних норм.

Будь-яких доказів того, що у спірний період послуги, що надає КП «Смілакомунтеплоенерго», ним не споживались, ОСОБА_1 не надано.

Відсутність договору з постачальником письмово оформленого послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані послуги.

Тому у випадку фактичного користування житлово-комунальними послугами відсутність укладеного договору не звільняє споживача від обов`язку оплачувати такі послуги за тарифами для населення, встановленими виконавчим комітетом органу місцевого самоврядування.

Водночас споживач для звільнення від оплати за житлово-комунальні послуги повинен не лише не мати відповідного договору та фактично ними не користуватися, а й відмовитися в установленому порядку (за наявної технічної можливості) від їх отримання.

Такий висновок цілком узгоджується з висновком щодо застосування норм права, викладеним у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постанові Верховного Суду від 18.03.2019 року у справі № 210/5796/16-ц.

У матеріалах справи відсутні докази на спростування факту надання послуг позивачем та відмови в установленому порядку (за наявної технічної можливості) від їх отримання.

Наведене спростовує доводи ОСОБА_1 про безпідставне нарахування плати за теплопостачання за відсутності відповідного договору та не користування послугами з теплопостачання.

Інші доводи ОСОБА_1 , на які він посилається як на підставу для відмови в позові, не спростовують викладеного.

Таким чином, відповідач за первісним договором, отримавши за спірний період послуги з централізованого опалення належної якості (доказів зворотнього суду не надано), зобов`язаний був оплатити їх вартість у повному розмірі, розрахованому на підставі діючих тарифів. Однак, ОСОБА_1 , користуючись послугами з теплопостачання КП «Смілакомунтеплоенерго», не здійснював їх оплату.

КП «Смілакомунтеплоенерго» надало розрахунок заборгованості за послуги теплопостачання. В свою чергу ОСОБА_1 не надав жодних достатніх та допустимих доказів на спростування розміру заборгованості за надані послуги, нарахованої позивачем за первісним позовом.

Оскільки КП «Смілакомунтеплоенерго» свої обов`язки з надання житлово-комунальних послуг виконував, його доводи щодо невиконання відповідачем за первісним позовом зобов`язань з оплати за отримані послуги, а також розміру заборгованості нічим не спростовуються, позовні вимоги в частині стягнення боргу є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень викладених у п.10 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідальність боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Як вбачається з наданих позивачем за первісним позовом розрахунків за період з 21.03.2018 року по 23.02.2022 року відповідачу було нараховано 6946,93 грн. інфляційних втрат та 2868,94 грн. 3% річних. Суд погоджується з вказаними розрахунками у повному обсязі, ОСОБА_1 не оспорював їх правильність.

Відповідач за первісним позовом просив відмовити у стягнення вказаних сум з посиланням на постанову КМУ «Про введення воєнного стану в Україні» №206 від 05 березня 2022 року, пунктами 1, 2 якої дійсно з 24 лютого 2022 року та до припинення чи скасування воєнного стану в Україні було заборонено, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням.

Проте з розрахунку вбачається, що комунальним підприємством нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат здійснено до 23 лютого 2022 року, тобто до запровадження воєнного стану на території України. А тому, на переконання суду, в даному випадку не підлягають застосуванню положення постанови КМУ № 206 від 05.03.2022 року щодо заборони та стягнення неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних, нарахованих на заборгованість.

Щодо нарахування пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

Водночас, на підставі пп. 4 п. 3 «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із відповідними змінами і доповненнями) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, який тривав до 30 червня 2023 року включно.

Тобто, заборона нарахування та стягнення, зокрема, пені за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги стосувалось періоду з 12.03.2020 до 30.07.2023 включно.

З наданого позивачем за первісним позовом розрахунку вбачається, що пеня за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги обрахована споживачу ОСОБА_1 у розмірі 1324,83 грн. за період часу з 22.04.2021 по 23.02.2022, тобто з порушенням пп. 4 п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Відтак, первісна позовна заява в частині стягнення пені не підлягає до задоволення.

Щодо заявленого ОСОБА_1 клопотання про застосування позовної давності.

За змістом статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

При цьому суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє в позові через необґрунтованість. Якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності в разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

У постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) Верховний Суд зазначив про те, що у пункті 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України в редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540 - ІХ перелічені всі статті Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Отже, з урахуванням статті 257 ЦК України, позивач за первісним позовом вправі був звернутися до суду з позовом до відповідача за первісним позовом за захистом свого порушеного права з вимогами про стягнення заборгованості, яка утворилася з лютого 2018 року, у строк не пізніше 20 березня 2021 року, позов ним подано 17 серпня 2022 року. Однак, оскільки Законом № 540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, було продовжено перебіг позовної давності для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на час дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), тому заява ОСОБА_1 про застосування наслідків спливу позовної давності не підлягає задоволенню.

Крім того, оскільки первісний позов в частині стягнення пені не підлягає до задоволення, позовна давність не може бути застосована до цих вимог з огляду на їх необґрунтованість.

Щодо зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що вимоги ОСОБА_1 про визнання первісної позовної заяви такою, що подана з порушенням вимог ст. 175 ЦПК України, та повернути її, не є способами захисту цивільних прав та інтересів в розумінні ст.16 ЦК України та розглянуті судом як клопотання в процесі розгляду справи.

Вимога про визнання відсутності підстав для задоволення позовних вимог первісного позову КП «Смілакомунтеплоенерго» до нього про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання в повному обсязі, також не ґрунтується на нормах ст. 16 ЦК України. Вказаним обставинам суд оцінку під час вирішення первісного позову.

Щодо інших заявлених ОСОБА_1 вимог, то суд зазначає, що позивач за зустрічним позовом має на меті довести, що між ним та КП «Смілакомунтеплоенерго» не було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, у зв`язку з чим у підприємства відсутнє право грошової вимоги, а у нього відсутній обов`язок оплачувати відповідні послуги на позадоговірних засадах.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми управителями, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Аналіз Закону дає підстави для висновку, що він є нормативним актом спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Разом з тим частина 3 стаття 2 Закону передбачає, що норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Приписами статей 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначені загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та сформовані загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтях 642, 643 ЦК України.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до змісту статей 6, 627 ЦК України свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу другого частини третьої статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з приписами частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Водночас частиною першою та другою статті 12 Закону передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Статті 7, 8 Закону визначають обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 частини другої статті 7 Закону передбачений обов`язок споживача укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Цей обов`язок кореспондується з обов`язком виконавця, визначеному пунктом 2 частини другої статті 8 цього Закону, а саме готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.

Форма та зміст (умови) Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (далі - Постанова № 630).

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 затверджено «Правила надання послуги з постачання теплової енергії та типові договори про послуг з постачання теплової енергії» (далі також Правила №830), які набули чинності з 04.09.2019, відповідно до яких, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати. Надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статті 14 Закону (пункт 13 Правил).

З аналізу змісту частини третьої статті 6, частини першої статті 630 ЦК України, статей 7,8 Закону, Постанови № 630 та Правил №830 вбачається, що умови Типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень, врегулювати свої відносини на власний розсуд, а лише мають право конкретизувати його умови.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає Типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам частини третьої статті 6, статей 627, 630 ЦК України, статей 7,8 Закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 14 Закону за рішенням співвласників багатоквартирного будинку (уповноваженого органу управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку), прийнятим відповідно до закону, договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем відповідної комунальної послуги, визначеним статтею 6 цього Закону: 1) кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно (індивідуальний договір); 2) від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою (колективний договір); 3) об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір про надання комунальних послуг, як колективним споживачем. Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначену частиною першою цієї статті, за кожним видом комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії)

Згідно із Законом договори за новими правилами мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності Правил №830.

Відповідно до Правил №830 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022:

- індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем;

- індивідуальний договір з власником індивідуальних (садибних) житлових будинків вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги (фактичне виконання робіт із відключення будинку);

- фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

- у разі зміни права власності або користування приміщенням у багатоквартирному будинку, з попереднім власником (користувачем) якого було укладено індивідуальний договір, договір з новим власником (користувачем) вважається укладеним із дня такої зміни.

- споживачі у багатоквартирному будинку, які отримують послугу за іншою моделлю договірних відносин, у разі прийняття рішення про припинення такого договору можуть приєднатися до індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, вчинивши дії, що засвідчують їх бажання укласти такий договір, відповідно до абзацу шостого цього пункту.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Закону (у редакції змін внесених Законом № 1060-ІХ) договори про надання комунальних послуг, укладені до введення його в дію, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Такі договори мають бути укладені між споживачами та виконавцями комунальних послуг протягом одного року з дати введення в дію цього Закону. У разі якщо згідно з договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.

Разом з тим, пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що не пізніш як протягом одного року з дня введення в дію цього Закону (тобто не пізніше 01.05.2020) співвласники багатоквартирних будинків незалежно від обраної ними форми управління багатоквартирним будинком зобов`язані прийняти рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг (крім послуг з постачання електричної енергії та природного газу) щодо кожного виду комунальної послуги згідно з частиною першою статті 14 цього Закону, а виконавці комунальних послуг - укласти із такими співвласниками договори про надання відповідних комунальних послуг відповідно до обраної співвласниками моделі організації договірних відносин.

Водночас, пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги протягом строку, визначеного в пункті 4 цього розділу, між виконавцем та кожним співвласником укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги відповідно до частини сьомої статті 14 цього Закону.

Наведені вище положення спеціального законодавства у сфері надання комунальних послуг свідчать про те, що законодавець унормував обов`язок підприємства теплопостачання з 01.05.2019 (тобто з дати, коли набрав чинності Закон у новій редакції) укладати договори на послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за новими правилами, які в силу вимог Закону мали бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг та споживачами цих послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022, з урахуванням волевиявлення споживача щодо обрання моделі договірних відносин. Водночас, за відсутності волевиявлення співвласників багатоквартирних будинків щодо прийняття рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг ініціатива щодо його укладення надається безпосередньо виконавцям таких послуг.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач за зустрічним позовом у місцевій газеті «Сміла» №9(1101) від 28 лютого 2018 року опублікував договір про надання послуг з централізованого опалення від 01 лютого 2018 року.

25.10.2021 КП «Смілакомунтеплоенерго» опублікував на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування Смілянської міської ради (який знаходяться у вільному доступі в мережі Інтернет) індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії.

Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів він не повідомив про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця.

Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення ним будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

ОСОБА_1 на підтвердження своїх вимог не надав доказів того, що він повідомляв КП «Смілакомунтеплоенерго» про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та надав свої заперечення або протоколу розбіжностей до нього.

Приєднана ним до зустрічного позову заява від 18 грудня 2018 року на ім`я директора КП «Смілакомунтеплоенерго» не є такою заявою в розумінні Правил №830, оскільки вона подана поза встановленим законодавством строку на погодження умов договору та за своїм змістом не містить неоднозначної відмови від укладення договору із зазначенням своїх заперечень чи розбіжностей до нього.

Суд звертає увагу на те, що нормами чинного законодавства укласти договір є обов`язком споживача, а не лише виконавця. Водночас, ОСОБА_1 будь-яких доказів на підтвердження того, що він звертався до КП «Смілакомунтеплоенерго» із вимогою про укладення договору про надання послуг з теплопостачання і йому було відмовлено в цьому, не надав.

ОСОБА_1 також не надав доказів того, що він не отримував та не отримує послуги теплопостачання, зокрема, технічну документацію, виготовлену у визначеному законом порядку, про від`єднання квартири, де він проживає, від мереж централізованого теплопостачання. Він також не надав доказів на підтвердження того, що він звертався до відповідача за зустрічним позовом із заявами про надання будь-якої інформації щодо послуг по опаленню квартири, їх якості та йому було відмовлено в отриманні цієї інформації.

Посилання позивача за зустрічним позовом як на обов`язкову до застосування на постанову апеляційного суду Черкаської області від 01 листопада 2012 року, ухвалену по справі № 22ц/2390/1637/2012, якою встановлено відсутність обов`язку зі сплати фактично наданих житлово-комунальних послуг на позадоговірній основі, суд відхиляє, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Такі висновки сформульовані в пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, рішення апеляційного суду Черкаської області від 01 листопада 2012 року є обов`язковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян, однак оцінка судом другої інстанції обставин справи не є обов`язковою до застосування при ухваленні судових рішень іншими судами.

Посилання ОСОБА_1 на те, що у споживача відсутній обов`язок оплачувати фактично надані послуги на позадоговірних засадах, є помилковим.

Так, Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2024 року по справі №463/6799/18 вказав, що відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг.

КЦС додав, що зазначена практика правозастосування правових норм у сфері оплати житлово-комунальних послуг є сталою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі 712/8916/17, постанови Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 369/3682/16-ц, від 7 лютого 2024 року у справі № 372/2236/21).

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, що на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не надано належних доказів на підтвердження своїх вимог, суд не вбачає підстав для задоволення його зустрічного позову.

Оскільки вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від інших заявлених ОСОБА_1 вимог, вона також не підлягає до задоволення.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

За змістом ч.1,2 наведеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до платіжних доручень від 11 та 12 серпня 2022 року КП «Смілакомунтеплоенерго» сплатило 2481 грн. 00 коп. судового збору за звернення до суду з наведеним позовом. Згідно виписки вказані кошти були зараховані до спеціального фонду державного бюджету.

Зважаючи на те, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, понесені підприємством судові витрати по сплаті судового збору на підставі ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Докази на понесення КП «Смілакомунтеплоенерго» будь-яких інших судових витрат матеріали справи не містять.

Підстави для розподілу судових витрат за зустрічним позовом відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 141, 263, 265, 268, 354, 355 ЦПК України суд,-

вирішив:

Позов Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» 55475 грн. 30 коп. боргу за послуги теплопостачання, 6946 грн. 93 коп. інфляційних втрат, 2868 грн. 94 коп. 3% річних та 2431 грн. 65 коп. судового збору, а всього 67722 (шістдесят сім тисяч сімсот двадцять дві) грн. 82 (вісімдесят дві) коп.

В решті позову відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» про зловживання правом, протиправне вимагання, що пов`язане з порушенням прав споживача, та стягнення моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення буде складено 17 лютого 2024 року.

Учасники справи:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом Комунальне підприємство «Смілакомунтеплоенерго», адреса місцезнаходження: Черкаська область, Черкаський район, м. Сміла, вул. В`ячеслава Чорновола, 72-а, ;

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя І.Я. Биченко