ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9720/23 Номер провадження 22-ц/814/1313/25Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Карпушина Г.Л.; суддів Бутенко С.Б., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби в Полтавській області про стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, відповідно до якої прохав стягнути на його користь з ГУ Пенсійного фонду в Полтавській області за рахунок коштів Державного Бюджету України - 500 000 гривень відшкодування моральної шкоди, яка була завдана внаслідок протиправних дій та бездіяльності ГУ Пенсійного фонду в Полтавській області за період часу з 21.02.2018 року по 12.10.2023 року.

В обгрунтування позовних вимог вказував, що проходив службу в Кременчуцькому МУ УМВС України в Полтавській області на посаді старшого слідчого СВ Кременчуцького МУ із спеціальним званням підполковник міліції на підставі наказу УМВС України в Полтавській області №140ос від 14.05.1975 року.

В подальшому його було звільнено з органів внутрішніх справ на пенсію за віком на підставі наказу УМВС України в Полтавській області №54 о/с від 13.06.2000 року. Вислуга на момент звільнення складала у календарному обчисленні 27 років 29 днів.

Зазначав, що ГУ Пенсійного фонду в Полтавській області затягувало та тривалий час не виконувало 3 (три рішення суду, якими було визнано протиправні дії та бездіяльність ГУ Пенсійного фонду в Полтавській області), а саме: рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року справа №816/715/18 року, яке залишено в силі Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.06.18 року (лист ВПВР УЗПВР у Полтавській області №8587 від 04.10.2018, постанова про закінчення виконавчого провадження від 16.11.18 року ВП № 56828044), Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30 липня 2019 року справа № 440/2055/19, яке залишено в силі постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.11.19 року (неодноразово виконавчою службою накладались штрафи на ГУ Пенсійного фонду в Полтавській області лист ВПВР УЗПВР у Полтавській області №02.1.18/2446 від 12.03.2021), Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.11.18 року, справа № 1640/3381/18, залишеного без змін ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2019 року.

Окрім того, відповідач не виконав 4 рішення, яким визнано протиправними його дії, а саме справи: №440/18492/21, № 440/9021/21, № 440/3683/20, № 440/7871/21.

Вказував, що внаслідок незаконних та протиправних дій та бездіяльності ГУ ПФУ України в Полтавській області йому завдано моральну шкоду в сумі 500000 грн, яка виразилася у тому, що він переніс сильні душевні хвилювання, стреси та психоемоційні навантаження, що вплинуло на його внутрішній моральний стан, з`явилася роздратованість, втрата сну, переживання. Крім того, йому довелося вживати додаткових заходів з відновлення своїх прав шляхом направлення непоодиноких звернень, витрачання на це свого особистого часу, відстоювання своїх порушених прав та інтересів самостійно у судовому порядку.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10 грудня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби в Полтавській області про стягнення моральної шкоди - відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 подавши на нього апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм процесуального та невірного застосування матеріального права просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд не дослідив та не дав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, не застосував надану практику Європейського Суду з прав людини, а відтак прийняв рішення, яке беззаперечно суперечить положенням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Вказує, що ГУ Пенсійного фонду в Полтавській області затягувало та тривалий час не виконувало 3 (три рішення суду, якими було визнано протиправні дії та бездіяльність ГУ Пенсійного фонду в Полтавській області), а саме: рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року справа №816/715/18 року, яке залишено в силі Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.06.18 року (лист ВПВР УЗПВР у Полтавській області №8587 від 04.10.2018, постанова про закінчення виконавчого провадження від 16.11.18 року ВП № 56828044), Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30 липня 2019 року справа № 440/2055/19, яке залишено в силі постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.11.19 року (неодноразово виконавчою службою накладались штрафи на ГУ Пенсійного фонду в Полтавській області лист ВПВР УЗПВР у Полтавській області №02.1.18/2446 від 12.03.2021), Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.11.18 року, справа № 1640/3381/18, залишеного без змін ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2019 року.

Дані рішення до цього часу відповідачем не виконані.

Звертає увагу на те, що гарантовані законом виплати, пільги не можуть ставитися в залежність від видатків бюджету, а принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду, що суперечить сталій практиці Європейського Суду з прав людини та не було взято до уваги місцевим судом.

Вважає, що такими протиправними діями та бездіяльністю відповідача йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 500000 грн.

10.02.2025 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить її залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Зазначає, що позивачем не було доведено порушення Управлінням законодавчих норм, а тому доводи спричинення моральної шкоди, викладені в позовній заяві, є безпідставними і нічим не доведеними як і визначений розмір моральної шкоди.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції з викликом учасників справи. На момент розгляду справи були присутні представники сторони та третьої особи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову районний суд виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами спричинення йому моральної шкоди та наявності підстав для її відшкодування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно частини першої статті 15 та частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав є відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до положень статей 1173, 1174 ЦК України зобов`язання з відшкодування моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Лише за сукупності усіх складових цивільного правопорушення настає відповідальність держави незалежно від вини цих органів/посадових або службових осіб.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправні діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому суд з`ясовує факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрати немайнового характеру.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3.19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силуст.1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача.

До такого висновку дійшов ВС у своїй постанові від 27.11.2019 у справі №750/6330/17.

Так, звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_1 зазначав, що він проходив службу в Кременчуцькому МУ УМВС України в Полтавській області на посаді старшого слідчого СВ Кременчуцького МУ із спеціальним званням підполковник міліції на підставі наказу УМВС України в Полтавській області №140ос від 14.05.1975 року.

В подальшому його було звільнено з органів внутрішніх справ на пенсію за віком на підставі наказу УМВС України в Полтавській області №54 о/с від 13.06.2000 року. Вислуга на момент звільнення складала у календарному обчисленні 27 років 29 днів.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.04.2018 року було визнано протиправною бездіяльність Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в частині перерахунку ОСОБА_1 пенсії з 01.01.2016 року. Визнано протиправною бездіяльність Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в частині не перерахунку ОСОБА_1 пенсії з 01.01.2016 року.

Зобов`язано Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.01.2016 року із розміром 76% грошового забезпечення, згідно довідки з ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області № 4/2065 від 07.02.2018 року про розмір грошового забезпечення.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.07.2019 року було визнано протиправною бездіяльність Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в частині нарахування ОСОБА_1 пенсії з граничним розміром за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року. Визнано протиправною бездіяльність Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в частині не виплати ОСОБА_1 пенсії без обмеження граничного розміру з 01.01.2016 по 31.12.2017 року.

Зобов`язано Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.01.2016 року із розміром 76% від 15471,23 грн. грошового забезпечення, із урахуванням вже виплачених сум.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.11.2018 року було визнано протиправною бездіяльність Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрат частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2018 року по 01.07.2018 року у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії по день фактичної виплати донарахованого частини пенсії.

Зобов`язано Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити розрахунок, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії за період з 01.01.2018 року по 01.07.2018 року по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17.08.2020 року було визнано протиправною бездіяльність Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням термінів виплати пенсії за період з 01.01.2016 року по 22.05.2020 року.

Зобов`язано Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити розрахунок, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії за період з 01.01.2016 року по день фактичної виплати пенсії -22.05.2020 року.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.07.2021 року було визнано протиправною бездіяльність Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у здійсненні перерахунку з 01.12.2019 року основного розміру пенсії ОСОБА_1 з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення, зазначених у довідці Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області» № 33/37-4/10172 від 04.06.2021 року. Зобов`язано Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок ОСОБА_1 з 01.01.2019 року.

Із змісту наведених вище рішень суду вбачається, що відповідачем по справі свій обов`язок перед позивачем щодо нарахування пенсії виконано. Протиправність дій відповідача стала результатом неправомірних дій ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області при видачі довідок про розмір грошового забезпечення. Крім того, як неправомірність дій адміністративним судом було визнано, не правильне застосування відповідачем норм законодавства якими врегульовано питання обмеження граничного розміру пенсії та виплати доплат до пенсії.

За вказаних обставин протиправність дій відповідача має похідний характер, оскільки він викликаний неправомірністю дій інших органів та сформованою централізованою позицією застосування норм законодавства в системі органів Пенсійного Фонду України.

Районним судом встановлено, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.07.2021 по справі №440/7871/21 ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії з 01.12.2019 відповідно до ст. 51 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби», та деяких інших осіб, постанов Кабінету Міністрів України №988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» на підставі довідки Державної установи Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Полтавській області №33/37-4/10172 від 04 червня 2021 року, виходячи з 76% грошового забезпечення.

З метою виконання рішення суду по даній справі пенсійним органом направлено лист від 27.04.2023 №1600-0404-5/31091 до Пенсійного фонду України з проханням виплатити заборгованість пенсії по рішенню суду по даній справі, включену до реєстру, який функціював згідно «Порядку ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою». У відповідь на вказаний запит, Пенсійний фонд України вказав, що нараховані на виконання рішень суду кошти підлягають виплаті в межах затверджених бюджетних призначень на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (лист від 15.05.2023 р. № 2800-030102-9/26530 (копії відповідей додаються). Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно направлено лист від 09.10.2023 до Пенсійного фонду України з проханням виплатити заборгованість пенсії по рішенню суду по справі № 440/7871/21.

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.08.2020 по справі №440/3683/20 Головним управлінням по ОСОБА_1 створено розрахунок щодо нарахування за період з 01.01.2016 по 30.04.2020, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати нарахованої пенсії на загальну суму 42388,81грн. (розрахунок додається), та обліковано дану заборгованість в Пенсійному фонді України. Датою внесення до черги в реєстр судових рішень є 20.08.2020. З метою повного виконання даного рішення суду Головне управління неодноразово зверталося до Пенсійного фонду України із запитами від 01.03.2021 №1600-0404-5/15835 від 28.09.2021 №1600-0404-5/66108 та від 15.02.2023 за № 1600-0404-5/10852 з проханням розглянути питання виплати заборгованості пенсії, нарахованої на виконання рішення суду, проте у відповідях Пенсійного фонду України повідомлялося, що кошти, нараховані на виконання рішення суду, підлягають виплаті в межах затверджених бюджетних призначень на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.

За змістом приписів ст.ст. 1173, 1174 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування чи посадових осіб цих органів, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю яких завдано шкоду, а на державу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Фінансування пенсій особам, яким призначена пенсія відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-ХІІ) з 01 квітня 2021 року здійснюється з рахунку Пенсійного фонду України централізовано, без перерахувань відповідних коштів на рахунок Головного управління.

Фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості за рішеннями суду, відбувається в порядку черговості виконання рішень суду за датою набрання ними законної сили.

Зазначені кошти входять до складу запланованих асигнувань з державного бюджету по бюджетній програмі за КПКВК 2506080 «Фінансове забезпечення виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду». Головним розпорядником коштів державного бюджету, що виділяються на забезпечення виплат по зазначеній бюджетній програмі, є Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України відповідальний виконавець і розпорядник коштів нижчого рівня.

Таким чином, з наведеного слідує, що нарахована позивачу різниця недоплаченої пенсії має бути виплачена за рахунок коштів Державного бюджету України та проведення такої виплати не може бути здійснена за рахунок власних коштів Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань.

Відповідно до правової позиції висловленої в постанові Верховного Суду від 30.04.2020 по справі № 804/2076/17 зазначено, що сам факт відсутності певного результату (виплати коштів за судовим рішенням) не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив саме протиправну бездіяльність за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати своє повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив несвоєчасно, з порушенням процедури чи інших вимог), що спричинило порушення прав та інтересів особи.

Суд погоджується, що невиплата компенсації за не донараховану пенсію може спричиняти позивачу розчарування та почуття несправедливості, однак позивачем не доведено вини відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо невиконання рішень суду та не надано суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв`язку між бездіяльністю відповідача та завданням моральної шкоди (у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань тощо).

Враховуючи викладене районний суд, роблячи висновок про недоведеність позивачем заявленого розміру моральної шкоди від наведених вище дій службових осіб суб`єкта владних повноважень, врахував зміст ч.3 ст.23 ЦК України та п.4 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, керувався принципами рівності, поміркованості, розумності та справедливості. Врахував, що розмір моральної шкоди має бути не більшим ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Врахував висновки ЄСПЛ у справі «Єрошкіна проти України» 2009 року, справі «Джабарі проти Туреччини» 2000 року, справі «Недбала проти Польщі» 2000 року, справі «Аміхалай проти Молдови» 20.04.2004 року, справі «Білуха проти України» 09.11.2006 року, та вважав, що рішення про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 повинно здійснюватися не у формі грошової компенсації, а в іншій формі. Так, установлення порушення само по собі, виправлення та визнання посадовими особами Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Полтавським окружним адміністративним судом допущеного порушення само по собі становить достатню сатисфакцію в частині відшкодування шкоди ОСОБА_1 ..

Доводи апеляційної скарги висновків районного суду не спростовують, оскільки позивачем не доведено вини відповідача та не надано належних доказів на підтвердження факту завдання моральної шкоди у розмірі 500000 грн.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Оскільки рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст.368, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 грудня 2024 року,- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 21 лютого 2025 року.

Головуючий суддя : ________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ___________________ С.Б. Бутенко ____________________ О.І. Обідіна