Провадження № 22-ц/801/268/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Березовська О. А.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 рокуСправа № 127/28846/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Матківської Т.М., Шемети Т.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 вересня 2024 року, ухвалене суддею Березовською О.А., повне рішення складено 27 вересня 2024 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановив:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 від заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 02 липня 2004 року, який розірвано за рішенням суду від 09 липня 2024 року.

У шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_3 , яка після розірвання шлюбу проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні.

Зазначає, що останнім часом відповідач не надає їй матеріальну допомогу на утримання дитини, весь свій дохід повністю витрачає на себе, знаючи, що неповнолітня дитина потребує постійної батьківської уваги і допомоги. Відповідач є дієздатною особою, має постійне місце роботи, на утриманні нікого не має, тому позивачка вважає, що він може сплачувати аліменти на утримання їхньої дитини у розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу), що буде достатньою сумою для задоволення потреб дитини.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 вересня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_4 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 30 серпня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір сумі 1 211, 20 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким позовну заяву задовольнити у повному обсязі.

У скарзі зазначає, що вона була позбавлена можливості подати відповідь на відзив відповідача, так як суд не взяв до уваги, що останній не направив їй заперечення на позов. Суд послався на рішення Вінницького міського суду Вінницької області про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, дія якого закінчилася ще в липні 2024 року. На момент звернення до суду із даним позовом вона самостійно утримує двох дітей, а відповідач від виконання батьківських обов`язків самоусунувся.

У поданих поясненнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що з 02 липня 2004 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 липня 2024 року (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася дочка ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.3).

Позивачка разом із дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом та зареєстрована за однією адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягами з реєстру територіальної громади №2024/002925578 та №2024/002929693 від 23 березня 2024 року та не заперечується відповідачем (а.с.4-5).

Оскільки неповнолітня ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю і остання не в змозі самостійно утримувати дитину, ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом про стягнення аліментів.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ(78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому даний обов`язок є особистим, індивідуальним обов`язком як матері, так і батька.

У ч. 1, 3 ст. 181 СК України зазначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі, за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

У частині другій цієї статті зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Суд першої інстанції, встановивши що ОСОБА_2 є особою працездатного віку, а докази щодо наявності у нього вад здоров`я чи перебування на його утриманні інших неповнолітніх дітей чи інших осіб, яких за законом він зобов`язаний утримувати, окрім повнолітнього сина, який продовжує навчання, у матеріалах справи відсутні, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на фінансову можливість ОСОБА_2 сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу).

Заперечуючи щодо позову, ОСОБА_2 просив суд врахувати, що з 01 вересня 2024 року він повинен сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який навчається у Вінницькому національному технічному університеті, а відтак просив розглядати справу, як стягнення аліментів на двох дітей. Вказав, що готовий сплачувати на двох дітей 1/3 частку від суми свого доходу.

До відзиву на позов ОСОБА_2 додав копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , відповідно до якого батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є: ОСОБА_2 батько; ОСОБА_1 мати (а.с.14).

ОСОБА_4 зареєстрований за тією ж адресою, що і його матір ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з реєстру територіально громади №2024/002925602 від 23 березня 2024 року (а.с.17).

У довідці Вінницького національного технічного університету від 09 вересня 2024 року №02-1459 зазначено, що ОСОБА_4 є студентом денної державної форми навчання першого курсу за скороченим терміном навчання факультету будівництва, цивільної та екологічної інженерії Вінницького національного технічного університету. Вказано, що студент навчається за спеціальністю 192 Будівництво та цивільна інженерія, освітня програма «Промислове та цивільне будівництво» та вперше здобуває ступінь бакалавра. Термін навчання з 01 вересня 2024 року по 30 червня 2027 року (а.с.15).

Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого у п. 5 ч. 3 ст. 2 та ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Спосіб захисту визначає позивач при поданні позову (п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у справі, спричинена поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Предметом даного позову є вимога про стягнення аліментів у визначений позивачем спосіб в частці від заробітку (доходу) батька дитини.

Визначаючи розмір аліментів у меншому розмірі, ніж просила позивачка, суд першої інстанції взяв до уваги наявність на утриманні відповідача повнолітнього сина сторін, який продовжує навчання.

Разом з тим, надана відповідачем довідка з навчального закладу лише підтверджує факт здобуття ОСОБА_4 освіти державної форми навчання.

ОСОБА_1 до апеляційної скарги додала копію рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 липня 2024 року в цивільній справі №127/10310/24, яким з ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який навчається у Відокремленому структурному підрозділі Вінницького фахового коледжу будівництва, архітектури та дизайну Київського національного університету будівництва і архітектури, у розмірі 1/5 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 25 березня 2024 року і до закінчення навчання 30 червня 2024 року, але не більше, ніж до досягнення ОСОБА_4 23 років (а.с.38-40).

Тобто, вказаним рішенням визначено період, на який з ОСОБА_2 стягувалися аліменти на утримання повнолітнього сина - до 30 червня 2024 року і зобов`язання ОСОБА_2 щодо сплати аліментів на сина на підставі вказаного рішення суду припинилися.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 відзив на позов подав 16 вересня 2024 року.

У п. 2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України зазначено, що до відзиву додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

За змістом ст. 179 ЦПК України, у встановлений судом строк відповідач подає відповідь на відзив, у якому викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення.

В ухвалі про відкриття провадження у справі судом було встановлено строк для надання позивачем відповіді на відзив п`ять днів з дня отримання відзиву.

Апеляційний суд приймає вказаний вище доказ до уваги, виходячи з того, що відповідачем не було направлено ОСОБА_1 відзив на позов, у зв`язку з чим остання була позбавлена можливості скористатися своїм правом на подання відповіді на відзив.

Доказів того, що ОСОБА_2 бере участь в утриманні повнолітнього сина у добровільному порядку ним не надано, у зв`язку з чим твердження відповідача в цій частині є голослівними.

А тому суд не міг брати вказану обставину при визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

У ч. 2, 5 ст. 183 СК України зазначено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на двох дітей - однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Зі змісту вказаної статті слідує, що лише у разі пред`явлення позову про стягнення аліментів на двох і більше дітей суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття, і розмір такої частки цією статтею не обмежений.

Одна третина заробітку (доходу) платника аліментів стягується судом при видачі судового наказу про стягнення аліментів на двох дітей.

У даному випадку ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів на одну дитину ОСОБА_6 , інша дитина сторін на момент звернення до суду із даним позовом досягла повноліття.

Фактично, зі змісту відзиву слідує, що ОСОБА_2 не заперечував щодо розміру аліментів, які просила стягувати позивачка, та не вказував про свою неможливість сплачувати аліменти в такому розмірі, а погодився сплачувати на двох дітей 1/3 частку його заробітку (доходу).

ОСОБА_2 розмір свого доходу не вказав і доказів на підтвердження свого матеріального стану не надав.

Виховання дітей одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного.

На батька покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, яка проживає разом із матір`ю.

Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе. Дитині має забезпечуватися такий захист, який є необхідним для її благополуччя.

Під інтересами дитини необхідно розуміти збереження здоров`я дитини, нормального психічного та фізичного розвитку, виховання в дитині якостей, необхідних суспільству. Визначення інтересів дитини охоплює також необхідні матеріальні, побутові умови життя дитини.

Оскільки неповнолітня ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю, витрати на харчування, одяг, навчання, відпочинок, розвиток тощо несе позивачка, що не спростовано в свою чергу відповідачем.

Враховуючи вік дитини (15 років), апеляційний суд вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів, а саме 1/6 частка заробітку (доходу) відповідача не буде достатнім для забезпечення якнайкращих інтересів дитини, не забезпечить їй належний рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку,

Одержання аліментів на дитину тим з батьків, з яким проживає дитина, відповідає легітимній меті - захисту прав дитини.

У разі виникнення спору між батьками, який випливає з сімейних відносин, суди мають керуватися справедливою рівновагою між інтересами дитини та інтересами обох батьків, яка має бути спрямована на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності, тобто отримання дитиною належного матеріального утримання від обох батьків.

Відповідно до практики ЄСПЛ рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у спорі, а вже тільки потім права батьків.

Оскільки відповідач є працездатним, інших зобов`язань щодо сплати аліментів на утримання дітей або непрацездатних членів сім`ї не має, урахувавши право дитини на достатній рівень життя, апеляційний суд вважає, що аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача будуть необхідними для потреб неповнолітньої дитини та відповідатимуть теперішнім можливостям батька надавати таку допомогу, оскільки зворотного ним не доведено.

А тому апеляційний суд вважає за необхідне збільшити розмір аліментів на неповнолітню дитини, з 1/6 на 1/4 частку заробітку (доходу) відповідача.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи викладене, оскільки суд дійшов правильного висновку про про обов`язок відповідача сплачувати аліменти на утримання своєї дочки, однак, через неповне з`ясування обставин справи позовні вимоги задовольнив частково, підстав для скасування рішення суду та ухвалення нового, про що просить ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, немає.

Тому оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини, а відтак апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У зв`язку із задоволенням вимог апеляційної скарги, зважаючи на те, що позивачка відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, а апеляційну скаргу подано в електронній формі, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 453,44 грн (1 816,80 грн (1 211,20 грн * 150%) * коефіцієнт 0,8 для пониження розміру ставки судового збору).

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 вересня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити, збільшивши розмір стягнутих щомісячних аліментів на дочку з 1/6 на 1/4 частку заробітку (доходу) відповідача.

У решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь держави судовий збір в розмірі 1 453 (одна тисяча чотириста п`ятдесят три) гривень 44 копійки за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді М.В. Матківська

Т.М. Шемета