Справа № 703/6244/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Биченка І.Я.,

за участю

секретарів судових засідань Харченко М.О, Литвин Г.Т.,

представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа Смілянська міська рада, про поділ в натурі нежитлового приміщення з господарськими будівлями і спорудами, припинення частки у спільній власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою,

установив:

ОСОБА_4 звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_5 , у якому, з урахуванням уточнень, просить поділити в натурі між ним та відповідачем нежитлове приміщення лазні з підвалом, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , припинити право спільної часткової власності на це майно та визначити порядок користування земельною ділянкою, на якій розміщене вказане нерухоме майно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторонам на праві спільної часткової власності належить приміщення лазні по АДРЕСА_1 , а саме: позивачу ОСОБА_4 37/100 часток загальною площею 249,4 кв.м до складу якої входять будівлі під літерою «А-1» приміщення: №19 коридор, площею 15,1 м2; №20 коридор, площею 3,8 м2; №22 кабінет, площею 17,7 м2; №23 кабінет, площею 10,2 м2; №15 мийна, площею 58,3 м2; №18 комора, площею 49,6 м2; а в підвальному приміщенні: п/д №4 підвал, площею 3,1 м2; п/д №5 підвал, площею 85,6 м2; п/д №7 підвал, площею 6,0 м2.

Відповідачу ОСОБА_5 належить 63/100 часток загальною площею 419,6 м2, до складу якої входять наступні приміщення в будівлях. В будівлі під літерою «А-1» приміщення: №2 коридор, площею 44,7 м2; №3 кабінет, площею 7,4 м2; №4 кабінет, площею 8,5 м2; №5 коридор, площею 7,2 м2; №6 - туалет, площею 2,7 м2; - №7 кабінет, площею 8,2 м2; №8 кабінет, площею 8,5 м2; №9 коридор, площею 4,4 м2; №10 передбанник, площею 52,1 м2; №12 мийна, площею 57,6 м2; №13 кімната відпочинку, площею 21,2 м2; №14 кімната відпочинку, площею 22,1 м2; №21 кабінет, площею 6,4 м2. В будівлі під літерою «а-7» приміщення №11 парна, площею 18,6 м2. В будівлі під літерою «а-5» приміщення: №16 приміщення для зберігання води, площею 19,4 м2; №17 комора, площею 8,9 м2. В будівлі під літерою «а-6» приміщення №1 передпокій, площею 22,1 м2. В підвальному приміщенні: п/д №1 сходова клітка, площею 5,4 м2; п/д №2 підвал, площею 50,3 м2; п/д №3 підвал, площею 18,3 м2; п/д №6 підвал, площею 25,6 м2. З надвірних споруд ОСОБА_5 виділено сарай (тимчасовий) під літ. «З», навіс під літ. «I» та огорожа №1.

Позивач зазначає, що вказане майно не перебуває у повному ізольованому користуванні кожного із співвласників, виділ частки позивача технічно можливий і не потребує проведення будь-яких змін у його технічній конструкції.

У зв`язку з цим ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_5 з листом у якому просив вирішити питання щодо поділу вказаного нежитлового приміщення. Однак відповідач зазначила про відсутність правових підстав для проведення такого поділу, оскільки ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області про затвердження мирової угоди спірне майно уже поділено в натурі.

Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з позовом в якому просить поділити в натурі між ним та відповідачем нежитлове приміщення лазні з підвалом, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та припинити право спільної часткової власності на це майно.

20 вересня 2024 року представник позивача ОСОБА_4 адвокат Прядка В.М. надав суду заяву про збільшення позовних вимог.

Заява мотивована тим, що нежитлове приміщення лазня з підвалом та належними до нього будівлями та спорудами, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ), належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 - 37/100 часток з відповідними приміщеннями, які розташовані на земельній ділянці площею 0,0580 га, яка на плані розподілу земельної ділянки позначена під №2, кадастровий номер :01:004:0281 та ОСОБА_5 63/100 часток з відповідними приміщеннями, які розташовані на земельних ділянках площею 0,0822 га та 0,0033 га, які на плані розподілу земельної ділянки позначені під АДРЕСА_2 та № НОМЕР_1 з кадастровим номером :01:004:0281. Земельна ділянка загальною площею 0,1435 га кадастровий номер :01:004:0281, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (назва вулиці до перейменування «Тимірязєва») та на якій розташоване нежитлове приміщення лазня з підвалом та належними до нього будівлями та спорудами за договором оренди землі від 08 грудня 2014 року передано в оренду Смілянською міською радою ФОП ОСОБА_5 .

Додатковою угодою від 16 червня 2021 року про внесення змін до договору оренди землі від 08 грудня 2014 року внесено зміни до договору, зокрема, щодо кола орендарів земельної ділянки. Так, орендарями вказаної земельної ділянки є ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Таким чином, земельна ділянка перебуває у користуванні двох власників нерухомого майна, які набули право власності на нерухоме майно у відповідних частках. Зважаючи на той факт, що кожен із співвласників користується окремою часткою домоволодіння, які відповідно перебувають на відповідних частках вищевказаної земельної ділянки, позивачем надано план розподілу земельної ділянки. Відповідно до плану частка домоволодіння, яка перебуває у користуванні ОСОБА_4 знаходиться на земельній ділянці загальною площею 0,0580 га, яка на плані розподілу позначена під №2, частка домоволодіння, яка перебуває у користуванні ОСОБА_5 знаходиться на земельних ділянках загальною площею 0,0822 га та 0,0033 га, які на плані розподілу позначені під №1 та №3 відповідно.

Враховуючи викладене, позивач просить при вирішенні спору про поділ в натурі нежитлового приміщення з господарськими будівлями і спорудами, припинення частки у спільній власності, вирішити питання про встановлення порядку користування земельною ділянкою загальною площею 0,1435 га, кадастровий номер :01:004:0281, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), а саме: виділити ОСОБА_4 в користування земельну ділянку загальною площею 0,0580 га, яка на плані розподілу позначена під №2, а ОСОБА_5 виділити в користування земельні ділянки площею 0,0822 га та 0,0033 га, які на плані розподілу позначені під №1 та №3 відповідно.

У наданому суду відзиві на позовну заяву представник відповідача проти задоволення позову заперечував. Вказав, що спірні правовідносини між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 як співвласниками спірного нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 є вирішеними в повному обсязі в 2020 році шляхом укладення мирової угоди у встановленому законом порядку. Вказані обставини стороною позивача не оспорюються та підтверджені ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 жовтня 2020 року про затвердження мирової угоди та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підтвердження проведення державної реєстрації цими сторонами своїх прав на визначені частки у спільному майні та їх конкретний поділ за кожною із них. З урахуванням викладеного просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

У наданій суду відповіді на відзив представник позивача зазначив, що дійсно у провадженні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області перебувала справа №703/2568/20 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення часток майна у спільному майні та визнання права власності. Предметом спору у вказаній справі було питання щодо визначення часток та відповідно визнання права власності на майно, що відповідає визначеній частці. Проте, не було здійснено поділ майна між співвласниками, що стало б підставою для припинення права спільної часткової власності. Наразі, предметом спору у даній справі є питання поділу в натурі майна та як наслідок - припинення спільної часткової власності між співвласниками, що є підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

У наданих суду запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача виклав обґрунтування щодо заперечення проти заявлених позовних вимог аналогічні відзиву на позов.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 грудня 2023 року справу передано в провадження судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Прилуцького В.О.

Ухвалою суду від 21 грудня 2023 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 18 березня 2024 року позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ в натурі нежитлового приміщення, припинення частки у спільній власності залишено без руху.

Ухвалою суду від 04 квітня 2024 року позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ в натурі нежитлового приміщення, припинення частки у спільній власності залишено без розгляду на підставі ч.13 ст.187 ЦПК України.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 22 травня 2024 року ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 квітня 2024 року про залишення позовної заяви без розгляду скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 30 травня 2024 року прийнято матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ в натурі нежитлового приміщення, припинення частки у спільній власності до провадження судді Прилуцького В.О.

Ухвалою суду від 13 червня 2024 року заяву про відвід судді Прилуцького В.О. задоволено. Справу передано для повторного автоматизованого розподілу.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 червня 2024 року справу передано в провадження судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Биченка І.Я.

Ухвалою суду від 17 червня 2024 року справу прийнято до розгляду. Постановлено розгляд справи розпочати спочатку за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 04 вересня 2024 року залишено без задоволення клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду.

Ухвалою суду від 20 вересня 2024 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_4 про збільшення та уточнення позовних вимог. Залучено до участі у розгляді справи Смілянську міську раду третьою особою без самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалою суду від 29 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження по справі. Справу призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про уточнення та збільшення позовних вимог.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. Також заперечував щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою, оскільки спірна земельна ділянка є власністю Смілянської міської ради та наразі між сторонами та Смілянською міською радою укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки, що виключає право суду встановлювати порядок користування нею.

Представник третьої особи Возний С.І. в судове засідання не з`явився. Надав суду заяву в якій розгляд справи просив проводити без його участі та ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Вказав, що дійсно, спірна земельна ділянка є власністю Смілянської міської ради та перебуває в оренді сторін по справі. Наразі договір оренди закінчив свою дію, а клопотання ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 щодо укладення договору оренди спірної земельної ділянки на новий строк винесено на розгляд чергової сесії Смілянської міської ради та на даний час остаточне рішення не прийнято.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно з ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 та 2 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Судом встановлено, що ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 жовтня 2020 року затверджено мирову угоду між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визначення часток майна у спільному майні та визнання права власності, за умовами якої: визначено, що частка, ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності на нежитлове приміщення лазні із підвалом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , становить 37/100, а частка ОСОБА_5 становить 63/100 частки цього нежитлового приміщення, що в цілому складається із наступних господарських будівель та споруд: А-1 - лазня, площею 405,7 м2; п/д - підвал, площею 194,3 м2; а-5 - прибудова, площею 28,3 м2; а-6 - прибудова, площею 22,1 м2; а-7 - прибудова, площею 18,6 м2; З - сарай (тимчасовий); I - навіс; №1 - огорожа, разом площа становить 669, 0 м2.

За ОСОБА_4 , визнано право власності на 37/100 часток нежитлового приміщення лазні із підвалом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що становить в загальній площі 294,4 м2, до складу якої входять в будівлі під літерою «А-1» приміщення: №19 коридор, площею 15,1 м2; №20 коридор, площею 3,8 м2; №22 кабінет, площею 17,7 м2; №23 кабінет, площею 10,2 м2; №15 мийна, площею 58,3 м2; №18 комора, площею 49,6 м2; а в підвальному приміщенні: п/д №4 підвал, площею 3,1 м2; п/д №5 підвал, площею 85,6 м2; п/д №7 підвал, площею 6,0 м2.

Частка в розмірі 63/100 нежитлового приміщення лазні із підвалом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , залишається у власності та виділено ОСОБА_5 становить 419,6 м2, до складу якої входять наступні приміщення в будівлях. В будівлі під літерою «А-1» приміщення: №2 коридор, площею 44,7 м2; №3 кабінет, площею 7,4 м2; №4 кабінет, площею 8,5 м2; №5 коридор, площею 7,2 м2; №6 - туалет, площею 2,7 м2; №7 кабінет, площею 8,2 м2; №8 кабінет, площею 8,5 м2; №9 коридор, площею 4,4 м2; №10 передбанник, площею 52,1 м2; №12 мийна, площею 57,6 м2; №13 кімната відпочинку, площею 21,2 м2; №14 кімната відпочинку, площею 22,1 м2; №21 кабінет, площею 6,4 м2. В будівлі під літерою «а-7» приміщення №11 парна, площею 18,6 м2. В будівлі під літерою «а-5» приміщення: №16 приміщення для зберігання води, площею 19,4 м2; №17 комора, площею 8,9 м2. В будівлі під літерою «а-6» приміщення №1 - передпокій, площею 22,1 м2. В підвальному приміщенні: п/д №1 сходова клітка, площею 5,4 м2; п/д №2 підвал, площею 50,3 м2; п/д №3 підвал, площею 18,3 м2; п/д №6 підвал, площею 25,6 м2. З надвірних споруд ОСОБА_5 виділяється сарай (тимчасовий) під літ. «З», навіс під літ. «I» та огорожа №1.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 31 липня 2024 року внесено виправлення в ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 жовтня 2020 року, а саме вірно зазначено площу 37/100 часток нежитлового приміщення лазні із підвалом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та на яку за ОСОБА_4 визнано право власності, а саме «249,4 м2» замість 294,4 м2».

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10 жовтня 2023 року, право власності на 37/100 часток нежитлового приміщення лазні із підвалом за адресою: АДРЕСА_1 , що становить в загальній площі 294,4 м2, до складу якої входять в будівлі під літерою «А-1» приміщення: №19 коридор, площею 15,1 м2; №20 коридор, площею 3,8 м2; №22 кабінет, площею 17,7 м2; №23 кабінет, площею 10,2 м2; №15 мийна, площею 58,3 м2; №18 комора, площею 49,6 м2; а в підвальному приміщенні: п/д №4 підвал, площею 3,1 м2; п/д №5 підвал, площею 85,6 м2; п/д №7 підвал, площею 6,0 м2 зареєстровано за ОСОБА_4 .

Право власності на 63/100 часток нежитлового приміщення лазні із підвалом за адресою: АДРЕСА_1 , становить 419,6 м2, до складу якої входять наступні приміщення в будівлях. В будівлі під літерою «А-1» приміщення: №2 коридор, площею 44,7 м2; №3 кабінет, площею 7,4 м2; №4 кабінет, площею 8,5 м2; №5 коридор, площею 7,2 м2; №6 - туалет, площею 2,7 м2; №7 кабінет, площею 8,2 м2; №8 кабінет, площею 8,5 м2; №9 коридор, площею 4,4 м2; №10 передбанник, площею 52,1 м2; №12 мийна, площею 57,6 м2; №13 кімната відпочинку, площею 21,2 м2; №14 кімната відпочинку, площею 22,1 м2; №21 кабінет, площею 6,4 м2. В будівлі під літерою «а-7» приміщення №11 парна, площею 18,6 м2. В будівлі під літерою «а-5» приміщення: №16 приміщення для зберігання води, площею 19,4 м2; №17 комора, площею 8,9 м2. В будівлі під літерою «а-6» приміщення №1 - передпокій, площею 22,1 м2. В підвальному приміщенні: п/д №1 сходова клітка, площею 5,4 м2; п/д №2 підвал, площею 50,3 м2; п/д №3 підвал, площею 18,3 м2; п/д №6 підвал, площею 25,6 м2. З надвірних споруд ОСОБА_5 виділяється сарай (тимчасовий) під літ. «З», навіс під літ. «I» та огорожа №1 зареєстровано за ОСОБА_5 .

12 жовтня 2023 року ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_5 із листом пропозицією щодо припинення часток у спільній власності на нежитлове приміщення лазні із підвалом, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та поділ нерухомого майна.

27 жовтня 2023 року ОСОБА_6 надала лист в якому зазначила, що порядок поділу спільного майна з припинення спільної часткової власності є недоречним, оскільки зазначене майно розділено в натурі ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 листопада 2020 року про затвердження мирової угоди.

Аналогічні заперечення надав в судовому засіданні і представник відповідача.

Однак суд не може погодитися із твердженнями відповідача та його представника виходячи з наступного.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).

Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом (частина друга статті 318 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Згідно з положеннями ч.1-5 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Частиною першою статті 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Верховний Суд України у постанові від 19 лютого 2014 року у справі № 6-4цс14 вказав, що у силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319,358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Згідно з ч.1-3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частини перша, третя статті 364 ЦК України).

Оскільки цивільним законодавством передбачено, що кожний з учасників спільної власності має певні правомочності щодо належної йому на праві власності частки у нерухомому майні, проте, позивачі позбавлені реалізувати свої правомочності щодо належних їм часток, то у зв`язку з цим позивачі, керуючись ст. 364 ЦК України, можуть вимагати виділу своєї частки зі спільного майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Аналіз статей 358,364 ЦК України дозволяє зробити висновок, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частку нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

Спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних/неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків.

Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна.

Відповідно до ч.1,2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту.

Отже, при поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються.

Таким чином, для виділу частки із спільного майна повинна бути технічна можливість. Насамперед це означає, що частка, яка виділяється повинна бути реально окремим об`єктом нерухомого майна. При цьому частка, яка залишається в іншого власника (власників) має також бути окремим об`єктом нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Якщо таку вимогу висунуть усі співвласники або якщо учасників спільної власності тільки двоє, настає поділ майна, що знаходиться у спільній частковій власності.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 зроблено висновок, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання не співмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 445/442/16-ц (провадження № 61-13434св19) зроблено висновок, що «допустимим доказом про технічну можливість поділу в натурі об`єкту нерухомого майна є висновок експерта або уповноваженого суб`єкта господарювання саме щодо технічної можливості такого поділу».

У постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 2114/2-3819/11 та від 29 червня 2022 року у справі № 466/3008/17 зазначено про необхідність забезпечення дійсного вирішення у дієвий спосіб спору, що виник та існує між сторонами та існування якого позбавляє їх можливості спільно використовувати єдиний об`єкт нерухомості без його поділу (виділу частки) в натурі.

Звертаючись до суду з позовом представник позивача зазначив, що спірне майно не перебуває у повному ізольованому користуванні кожного із співвласників, виділ частки позивача технічно можливий і не потребує проведення будь-яких змін у його технічній конструкції, відтак, з метою недопущення порушення прав позивача, як співвласника, за умови відсутності згоди відповідача на поділ майна, вважав за можливе вирішити питання щодо поділу нежитлової будівлі лазні з підвалом саме в судовому порядку.

На підтвердження зазначено, позивач надав суду висновок від 04 квітня 2023 року №8 щодо технічної можливості виділу об`єкта нерухомого майна, а саме 37/100 часток нежитлової будівлі лазні з підвалом, яка складається з літ. «А-1, п/д» - нежитлова будівля - лазня з підвалом- прим.: 15 пл.58.3 кв.м., 18 пл.49.6 кв.м., 19 пл. 15.1 кв.м., 20 пл. 3.8 кв.м., 22пл. 17.7 кв.м., 23 пл. 10.2 кв.м., підвал прим. 4 пл.3.1 кв.м., 5 пл. 85.6 кв.м., 7 пл. 6 кв.м., загальною площею 294,4 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , складеного експертом з приватизації нерухомого майна Комунального проектно-виробничого підприємства «Архітектурно-планувальне бюро».

Так, відповідно до вказаного висновку за технічними показниками 37/100 часток об`єкта який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є відокремлені, має окремий вихід і може бути виділена в натурі.

Під час розгляду справи судом також досліджені матеріали цивільної справи №703/2568/20 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення часток майна у спільному майні та визнання права власності, зокрема, технічний паспорт на громадський будинок нежитлова будівля-лазня АДРЕСА_1 .

У технічному паспорті на нежитлову будівлю лазню АДРЕСА_1 , міститься схема розташування будівель та споруд на цій території, зазначена експлікація до схеми розташування таких будівель і споруд, план самої будівлі, а також характеристики будівель та споруд. Крім того, із технічного паспорта вбачається, що нежитлова будівля складається з двох окремих частини будинку з окремими входами, фактично приміщення є ізольованими.

Тобто, поділ нежитлової будівлі, у якій ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 жовтня 2020 року визначено сторонам частки з відповідними приміщеннями та якими сторони користуються і такий порядок користування між ними визначений, технічно можливий.

В судовому засіданні сторони не заперечували тієї обставини, що порядок користування належними ОСОБА_4 та ОСОБА_5 частками у нежитловій будівлі визначений та спорів щодо їх невідповідності між сторонами немає.

Натомість в судовому засіданні представник відповідача заперечував проти поділу спірного майна посилаючись лише на ту обставину, що ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 жовтня 2020 року про затвердження мирової угоди, поділ нежитлового приміщення лазні з підвалом, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , між сторонами уже було проведено.

Так, ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 жовтня 2020 року затверджено мирову угоду між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про визначення часток майна у спільному майні та визнання права власності, за умовами якої: визначено, що частка ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності на нежитлове приміщення лазні із підвалом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , становить 37/100, а частка ОСОБА_5 становить 63/100 частки цього нежитлового приміщення. За ОСОБА_4 визнано право власності на 37/100 часток нежитлового приміщення лазні із підвалом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 цього нежитлового приміщення виділено ОСОБА_5 .

Суд зауважує, що хоча вказаною ухвалою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і виділено приміщення в нежитловій будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до їх часток, однак зазначеною ухвалою визначено і частки в праві власності на нежитлове приміщення, відтак не можна однозначно стверджувати, що вказаною ухвалою відбувся поділ майна.

Право спільної часткової власності на вказане майно, згідно ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 жовтня 2020 року, не припинено.

Установивши, що спірне нежитлове приміщення перебуває у спільній частковій власності сторін по справі, які фактично володіють відокремленими одна від одної частинами, з урахуванням технічної можливості виділу 37/100 часток нежитлового приміщення, які належать ОСОБА_4 , у разі виділу в натурі позивачу належної йому на праві власності частки, права відповідача не будуть порушені, а також зважаючи на право позивача на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про поділ в натурі нерухомого майна, що є у спільній частковій власності.

Щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою загальною площею 0,1435 га, кадастровий номер :01:004:0281, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

З досліджених судом матеріалів цивільної справи №703/2568/20, зокрема з договору купівлі-продажу приміщення лазні з підвалом від 24 грудня 2013 року, вбачається, що ОСОБА_5 купила у Смілянське комунальне виробниче підприємство «Комунальник» нежитлове приміщення лазні з підвалом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0,1492 га.

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10 жовтня 2023 року, право власності на земельну ділянку площею 0,1435 га з кадастровим номером :01:004:0281, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за Смілянською міською радою.

Вказана земельна ділянка надана в оренду ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 . Дата укладення договору 08 грудня 2014 рік, дата закінчення 08 жовтня 2024 року.

27 серпня 2024 року ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 звернулися Смілянської міської ради із клопотанням про укладення договору оренди вказаної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , на новий строк.

На момент розгляду справи доказів щодо продовження строку дії оренди вказаної земельної ділянки суду не надано.

Звертаючись до суду з позовом представник позивача зазначив, що наразі між сторонами не досягнуто згоди щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою відповідно до їх часток у нежитловому приміщенні, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою посилаючись на ту обставину, що договір оренди вказаної земельної ділянки закінчився, земля належить до комунальної власності, відтак у суду відсутнє право встановлювати порядок користування нею.

Згідно з частиною першою статті 79 ЗК України земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Частиною першою статті 86 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Суд зазначає, що на будь-якому етапі надання земельної ділянки у власність чи користування сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.

Оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам житловий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, то при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку у спільній власності на землю або житловий будинок, слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі.

Відповідно до ч.1, 2, 4 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Аналіз змісту норм ст. 120 ЗК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю та споруди, на якій вони розміщені.

Зазначені правові норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

Отже, за загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При застосуванні положень ст.120 ЗК України у поєднанні з нормою ст.125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Разом з тим право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (частина перша статті 358 цього Кодексу).

Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватися до майнових прав на майно, зокрема до права користування земельною ділянкою. Тому право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п`ята статті 319 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року в справі № 489/2029/17 (провадження № 61-7504св19), зроблено висновок про те, що при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного із співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд встановить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд встановлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 15 травня 2017 року в справі № 6-841цс16, від 01 листопада 2017 року в справі № 6-2454цс16 та Верховного Суду, викладеними у постановах від 05 лютого 2020 року в справі № 497/1137/17, від 03 листопада 2020 року в справі № 653/1760/16.

За правилами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями ч.1 ст.77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Звертаючись до суду з наведеним позовом в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою, позивач приєднав до матеріалів справи план розподілу земельної ділянки, виконаний інженером землевпорядником ОСОБА_7 станом на 2023 рік.

12 жовтня 2023 року адвокат Прядка В.М., в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до ОСОБА_5 з листом в якому запропонував порядок поділу нерухомого майна та встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Однак згоди щодо зазначеного питання, також і в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою за запропонованим планом розподілу, сторонами досягнуто не було.

Ознайомившись з поданим представником позивача планом розподілу земельної ділянки, судом встановлено, що інженером землевпорядником запропоновано встановити наступний порядок користування земельними ділянками між співвласниками, а саме: земельна ділянка № НОМЕР_2 площею 0,0822 га, земельна ділянка № НОМЕР_3 площею 0,0580 га та земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 0,0033 га.

Як встановлено судом під час розгляду справи, на земельній ділянці № НОМЕР_3 площею 0,0580 га розміщенні приміщення, які відповідають частці у праві власності ОСОБА_4 . На земельних ділянках № НОМЕР_2 площею 0,0822 га та на земельній ділянці № НОМЕР_1 площею 0,0033 га розміщенні приміщення, які відповідають частці у праві власності ОСОБА_5 .

Відповідно до площ зазначених ділянок, що відповідають, на думку представника позивача, часткам сторін по справі у праві власності на нежитлове приміщення, представник позивача просить встановити порядок їх користуванням.

Однак, суд звертає увагу на ту обставину, що 01 грудня 2020 року за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на 37/100 часток нежитлового приміщення лазні з підвалом, що становить в загальній площі 294,4 кв.м з відповідними будівлями та приміщеннями.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 31 липня 2024 року внесено виправлення в ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 жовтня 2020 року про затвердження мирової угоди між позивачем та відповідачем щодо визначення їх часток у нежитловому приміщенні лазні з підвалом, а саме внесено виправлення щодо площі 37/100 часток нежитлового приміщення лазні із підвалом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та на яку за ОСОБА_4 визнано право власності, а саме «249,4 м2» замість 294,4 м2».

Як вбачається з поданого суду та відповідачу плану розподілу земельної ділянки загальною площею 0.1435 га, такий виконаний інженером землевпорядником ОСОБА_7 станом на 2023 рік.

Тобто, суд не виключає можливість, що при розроблені вказаного плану інженером-землевпорядником було враховано площу 37/100 часток нежитлового приміщення лазні з підвалом, що належить ОСОБА_4 саме за площею 294,4 м2.

Внесення відповідних змін, щодо уточнення площі належної позивачу частки у праві власності матеріали справи не містять.

Відтак, на думку суду, вказана обставина могла вплинути на визначення інженером землевпорядником відповідних площ земельних ділянок при їх розподілі.

Разом з тим, суд зауважує, що для вирішення питання про поділ земельної ділянки та/або визначення порядку користування нею необхідні спеціальні знання в галузі іншій, ніж право, однак, позивач не подав до суду обґрунтованого клопотання про призначення у даній справі земельно-технічної експертизи.

За вказаних обставин суд позбавлений можливості встановити порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що відповідно до ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ст. 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або в користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Зокрема, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або в користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Частиною 2 ст. 123 ЗК України передбачено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Таким чином, вказаними вище правовими нормами встановлено виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад вирішувати питання у галузі земельних відносин, зокрема, приймати рішення щодо безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами та надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування.

Оскільки, в даному випадку, вирішення питання щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою, яка є комунальною власністю належить виключної до компетенції Смілянської міської ради, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 16351 грн 20 коп.

На підставі наведеного, керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 77, 81, 82, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа Смілянська міська рада, про поділ в натурі нежитлового приміщення з господарськими будівлями і спорудами, припинення частки у спільній власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою - задоволити частково.

Виділити в натурі ОСОБА_4 та визнати за ним право власності на нежитлове приміщення лазні із підвалом до складу якої входять будівлі під літерою «А-1» приміщення: №19 коридор, загальною площею 15,1 м2; №20 коридор, загальною площею 3,8 м2; №22 кабінет, загальною площею 17,7 м2; №23 кабінет, загальною площею 10,2 м2; №15 мийна, загальною площею 58,3 м2; №18 комора, загальною площею 49,6 м2; а в підвальному приміщенні: п/д №4 підвал, загальною площею 3,1 м2; п/д №5 підвал, загальною площею 85,6 м2; п/д №7 підвал, площею 6,0 м2, що становить в загальній площі 249,4 м2, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (колишня назва АДРЕСА_1 на земельній ділянці під кадастровим номером :01:004:0281.

Виділити в натурі ОСОБА_5 та визнати за нею право власності на нежитлове приміщення лазні із підвалом до складу якої входять в будівлі під літерою «А-1» приміщення: №2 коридор, загальною площею 44,7 м2; №3 кабінет, загальною площею 7,4 м2; №4 кабінет, загальною площею 8,5 м2; №5 коридор, загальною площею 7,2 м2; №6 - туалет, загальною площею 2,7 м2; №7 кабінет, площею 8,2 м2; №8 кабінет, площею 8,5 м2; №9 коридор, площею 4,4 м2; №10 передбанник, загальною площею 52,1 м2; №12 мийна, загальною площею 57,6 м2; №13 кімната відпочинку, загальною площею 21,2 м2; №14 кімната відпочинку, загальною площею 22,1 м2; №21 кабінет, загальною площею 6,4 м2. В будівлі під літерою «а-7» приміщення: №11 парна, загальною площею 18,6 м2. В будівлі під літерою «а-5»: приміщення: №16 приміщення для зберігання води, загальною площею 19,4 м2; №17 комора, загальною площею 8,9 м2. В будівлі під літерою «а-6»: приміщення №1 - передпокій, загальною площею 22,1 м2. В підвальному приміщенні: п/д №1 сходова клітка, загальною площею 5,4 м2; п/д №2 підвал, загальною площею 50,3 м2; п/д №3 підвал, загальною площею 18,3 м2; п/д №6 підвал, загальною площею 25,6 м2, що становить в загальній площі 419,6 м2 та на надвірні споруди сарай (тимчасовий) під літ. «З», навіс під літ. «I» та огорожа №1, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці під кадастровим номером :01:004:0281.

Припинити право спільної часткової власності між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на нежитлове приміщення лазні з підвалом, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

У решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 16351 грн 20 коп. витрат на сплату судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Повне судове рішення складено 21 лютого 2025 року.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

відповідач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 ;

третя особа - Смілянська міська рада, адреса місцезнаходження: Черкаська область, Черкаський район, м. Сміла, вул. Незалежності, 37, .

Суддя І.Я. Биченко