Провадження № 2/344/1293/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

31 січня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої -Кіндратишин Л.Р.

за участю секретаря судового засідання - Грималюк Х.В.,

представника позивача адвоката Челій Пушкар О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування арешту майна,-

ВСТАНОВИВ:

22.11.2024 позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, у якому просить : скасувати арешт ( заборону на відчуження), що накладений на автомобіль марки CHERY, модель А15 AMULET, тип легковий комібі-В, 2007 року випуску, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , постановою від 29.03.2010 у кримінальній справі №312787 старшим слідчим відділення розслідування ДТП СЧ СУ УМВС України в Івано-Франківській області Івонюком В.М.

В обґрунтування позову зазначено, що її батькові належав вказаний автомобіль на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого 06.10.2007.

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача помер.

16.09.2024 позивачу видано свідоцтво про право на спадщину, зокрема на такий автомобіль.

Під час реєстрації вказаного свідоцтва в сервісному центрі ГСЦ МВС в Івано-Франківській області їй було відмовлено в реєстрації, оскільки на автомобіль, що належав її батькові накладено арешт.

Як було встановлено, постановою про передачу речового доказу на зберігання від 29.03.2010 у кримінальній справі №312787 старшим відділення розслідування ДТП СЧ СУ УМВС України в Івано-Франківській області Івонюком В.М. накладено арешт на автомобіль.

Вироком Тисменицького районного суду від 02.02.2011 ОСОБА_2 визнано винним у чиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки. Згідно з ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробуванням встановивши іспитовий строк 1 рік. Вирок вступив в законну силу.

Однак, таким вироком не вирішено питання долі речових доказів, зняття арешту ( заборони на відчуження) належного ОСОБА_2 автомобіля.

27.11.2024 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі ( а.с. 20-21).

14.01.2025- закрито підготовче провадження.

Представник позивача адвокат Челій Пушкар О.І. у вступному слові позовні вимоги підтримала з мотивів, що викладені письмово, позов просила задоволити.

Представник відповідача повторно в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи була повідомлена відповідно до вимог закону, в тому числі через сайт «Судова влада». Правом на подання відзиву не скористався. Заяви про розгляд справи за відсутності чи будь-які інші клопотання представник відповідача не подава.

За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вислухавши вступне слово представника позивача, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Постановою старшого слідчого відділення розслідування ДТП СЧ УМВС України в Івано-Франківській області Івонюком В.М. у кримінальній справі №312787 - 29.03.2010 складено постанову, якою автомобіль марки CHERY, модель А15 AMULET, тип легковий комібі-В, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , визнано речовим доказом по вказаній кримінальній справі та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_2 . Разом з тим, накладено заборону відчуження на такий автомобіль ( а.с. 14).

Вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 02.02.20211 у справі №1-20/2011 про обвинувачення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на два роки; на підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням встановивши іспитовий строк один рік ( а.с. 15).

Такий вирок змінено ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 12.08.2011 ( справа №11-373/2011) в частині вирішення цивільного позову ( а.с. 16-17).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер ( а.с. 9).

Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого 16.09.2024 приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Засєдко Н.І., р. №2278, спадкоємцем ОСОБА_2 автомобіля CHERY, модель А15 AMULET, тип легковий комібі-В, 2007 року випуску, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належало останньому, за заповітом є його донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Так, згідно із свідоцтвом про реєстрацію серії НОМЕР_3 вказаного вище транспортного засобу є ОСОБА_1 .

Відповідно до інформації, що надана адвокату О. Челій -Пушкар ТСЦ 2641 від 05.10.2024, на автомобіль марки CHERY, модель А15 AMULET, тип легковий комібі-В, 2007 року випуску, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , накладено заборону відчуження, постановою слідчого управління, 02.04.2010. Надано для відома постанову слідчого від 29.03.2010 ( а.с. 12-13).

Згідно із інформацією з Єдиного реєстру боржників від 14.11.2024 за параметрами пошуку ОСОБА_2 інформація відсутня.

Згідно з п.9 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК від 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення в порядку, що діяв до набрання чинності цим кодексом. Ця норма узгоджується з вимогами ч.1 ст.5 КПК від 2012 року, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Відповідно до КПК в редакції від 1960 року можливість скасування накладеного арешту на майно у межах кримінального провадження була передбачена лише у випадку, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Більше того, у п.8 ч.1 ст.324 КПК в редакції від 1960 року зазначено, що постановляючи вирок, суд повинен вирішити питання, зокрема що зробити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову.

Крім того, зі змісту ч.1 ст.335 КПК в редакції від 1960 року вбачається, що в резолютивній частині обвинувального вироку повинні бути зазначені, зокрема, рішення про цивільний позов, а також рішення про речові докази.

Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.

Зокрема, відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Із ухваленням судом обвинувального вироку, не пов`язаного з позбавленням волі втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження.

Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Водночас способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття під час ухвалення обвинувального вироку у кримінальній справі обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, в означеній ситуації кримінальний процесуальний закон не передбачає.

Нормативна неврегульованість порядку захисту права людини, яке очевидно безпідставно обмежується, не може виправдовувати відмову в його захисті. Перекладення тягаря такого недоліку законодавства на особу, котра потерпає від свавільного втручання у право власності, гарантоване Конвенцією і Конституцією України, є неприпустимим. Зволікання з наданням ефективного засобу юридичного захисту тягне погіршення правового становища людини, котра зазнає негативних наслідків не лише від помилки представника влади, а й від перешкод у отриманні реальної можливості її виправлення, і перебуває у стані невизначеності непередбачувано тривалий час.

Разом із тим, кримінальні процесуальні правовідносини виникають, змінюються та припиняються на підставі норм кримінального процесуального права. Ухвалення судом обвинувального вироку, не пов`язаного з позбавленням волі є юридичним фактом, який припиняє кримінальні процесуальні відносини. Зокрема, після прийняття означеного процесуального рішення арешт майна, застосований у кримінальному провадженні (кримінальній справі) як засіб його забезпечення, втрачає відповідну концептуальну властивість.

Із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами.

Із огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до проголошення вироку, з моменту його проголошення втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.

Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першоїстатті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.

Аналогічну правову позицію сформульовано Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.05.2019р. у справі № 372/2904/17-ц.

З огляду на викладене, вирішення зазначеного питання судом у порядку цивільного судочинства не призведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юрисдикції і не може завдати шкоди інтересам кримінального провадження.

Отже, спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однієї зі сторін відповідного спору є фізична особа.

Суд звертає увагу на те, що арешт на автомобіль було накладено в рамках кримінальної справи, розгляд якої завершено постановленням вироку, однак при його постановленні питання арешту майна не вирішено. Конфіскація майна не застосовувалась.

При цьому, як вище зазначено позивач успадкувала майно ОСОБА_2 автомобіль.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.06.18 у справі № 338/180/17 (провадження №14-144цс18)).

На підставі наведеного, зокрема враховуючи наявність тривалого арешту зазначеного автомобіля, відсутність виконавчого провадження та майнових претензій, призводить до порушення прав і законних інтересів спадкоємця ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , яка не була учасником кримінальної справи. Відтак позов підлягає задоволенню шляхом зняття арешт, що був накладений 02.04.2010 на автомобіль марки CHERY, модель А15 AMULET, тип легковий комібі-В, 2007 року випуску, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , із забороною відчуження, постановою від 29.03.2010 у кримінальній справі №312787 старшим слідчим відділення розслідування ДТП СЧ СУ УМВС України в Івано-Франківській області Івонюком В.М.

Керуючись ст.ст. 13, 78, 81, 141,223, 258, 259, 263-265, 280-285 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задоволити.

Зняти арешт, що був накладений 02.04.2010 на автомобіль марки CHERY, модель А15 AMULET, тип легковий комібі-В, 2007 року випуску, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , із забороною відчуження, постановою від 29.03.2010 у кримінальній справі №312787 старшим слідчим відділення розслідування ДТП СЧ СУ УМВС України в Івано-Франківській області Івонюком В.М.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлений цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами розгляду апеляційної справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Повне найменування учасників справи :

Позивач : ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса : АДРЕСА_1 ;

Представник позивача : адвокат Челій Пушкар Олена Іванівна, адреса : вул. Відкрита,18/13, м. Івано-Франківськ;

Відповідач : Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області, , адреса : вул. Академіка Сахарова, 15, м. Івано-Франківськ.

Повне рішення -10.02.2025.

Суддя Івано-Франківського міського суду Л.Р. Кіндратишин