Справа № 697/976/23
Провадження № 2/697/25/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Скирди Б.К.,

за участю секретаря судового засідання Васянович Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Канів, Черкаської області цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі також ТОВ «ФК «ЄАПБ», позивач) звернувся в Канівський міськрайонний суд Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.12.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 05688-12/2021.

Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 7 Кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін.

Відповідно п.п. 1.1 п. 1 Кредитного договору, Товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п.п. 2.3. п. 2 Кредитного договору, обчислення строку кредитування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

Відповідно до п.п. 1.6. п. 1 Кредитного договору, невід`ємною частиною цього Договору є правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайтах товариства https://www.zecredit.com.ua. Приймаючи умови кредитного договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

21.09.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 21092022 у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 21092022 від 21.09.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 28 350,00 грн., з яких: 10 800,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 17 550,00 грн. сума заборгованості за відсотками.

Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора.

З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 21.09.2022 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 05688-12/2021 в розмірі 28 350,00 грн.

Оскільки відповідач ухиляється від сплати своєї заборгованості, а позивач набув право вимоги до відповідача по вказаному кредитному договору, то позивач, для захисту своїх прав, звернувся до суду з вказаним позовом в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати.

Справа перебувала в провадженні судді Власової Б.В.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12.05.2023 (суддя Власова Б.В.) відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.34).

12.06.2023 від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив по справі в якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог та пояснила, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частини 1, 2 ст. 207 ЦК України).

На підтвердження позовних вимог позивач подав до суду копію договору № 05688-12/2021.

При цьому, приєднаний до матеріалів справи договір не містить підписів сторін договору.

Згідно позовної заяви та копії поданого позивачем договору № 05688-12/2021, такий нібито укладено в режимі онлайн шляхом заповнення відповідачем в електронній формі анкети-згоди клієнта на сайті позивача.

Доказів укладення договору, який за формою відповідає вимогам цивільного законодавства, позивачем не надано.

Отже, позивачем не надано доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вона підписувалася електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа.

Тому наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом (копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам ст.ст. 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення договору.

Таким чином, позивачем не доведено факту укладення сторонами договору № 05688-12/2021, що в свою чергу свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання та повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань, а отже вимоги позивача є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

Надані до позовної заяви розрахунок заборгованості за спірним кредитним договором не містять даних про суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, а також процентну ставку обрахунку заборгованості.

З урахуванням того, що розрахунки суми боргу, які містяться у позові не є зведеними документами, які не були погоджені з відповідачем і не підтверджені первинними обліковими бухгалтерськими документами, вважає, що позивач не довів наявність у відповідача заборгованості за вказаними договорами кредиту у розмірі, зазначеному у розрахунках.

На підтвердження у відповідача заборгованості у розмірі 28 350,00 грн., з яких: 10 800,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 17 550,00 грн. сума заборгованості за відсотками. Позивачем до позовної заяви було надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 05688-12/2021 за період з 21.09.2022 по 31.03.2023, який містить лише загальну вартість несплаченого кредиту та відсотків, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми щомісячного платежу, суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків.

При цьому, як вбачається з нібито укладеного договору позики № 05688-12/2021 кредит нібито надавався на строк 30 днів до 05.01.2022, а розрахунок процентів був здійснений за період з 21.09.2022 по 31.03.2023.

Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що ним отримано право вимоги до відповідача на підставі укладеного між ним та ТОВ «ФК «Інвеструм» договору факторингу від 21.09.2022 за № 21092022.

Зауважує, що у вказаному договорі жодним чином не зазначається про відступлення права вимоги за договором № 05688-12/2021, як і не згадуються ПІБ особи відповідача.

А наданий витяг з реєстру боржників до договору факторингу створено позивачем самостійно, як зацікавленою особою та не містить підписів сторін, що уклали договір факторингу від 21.09.2022 за № 21092022 та підписували відповідний реєстр боржників, а отже, на думку відповідача, такий витяг не може бути належним та допустимим доказом відступлення права вимоги до ТОВ «ЄАПБ».

При цьому, в якості доказів позивач надав суду лише окремі аркуші вказаного договору. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії окремих аркушів договорів факторингу не є належним чином засвідченими копіями документів та не є засвідченими витягами з них, тому суд не повинен приймати як належний, допустимий та достовірний доказ у розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України.

Тобто відступлення права вимоги в розумінні ч. 1 ст. 1077 ЦК України може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Вважає, що суд повинен дійти висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами для підтвердження обставин, на які він посилається, а саме, не надано первинних бухгалтерських документів, що підтверджують факти перерахування відповідачу коштів за кредитними договорами, не обгрунтовано наявність у відповідача заборгованості за вказаними договорами кредиту у розмірі, зазначеному у розрахунках, як і не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за укладеними договорами (а.с.43-48).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13.12.2023 (суддя Власова Б.В.) витребувано у позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» до дня судового засідання 15.01.2024: копію електронного документу договору укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Інвеструм» від 07.12.2021 № 05688-12/2021, укладеного в електронній формі; детальний розрахунок заборгованості за даним договором, з зазначенням детального розрахунку суми щомісячного платежу, суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків (а.с.59-60).

12.01.2024 від представника позивача на виконання ухвали суду надійшли витребувані документи та заява в якій просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та розглянути справу без участі їх представника. Пояснили, що відповідно до вимог процесуальних кодексів до суду можуть бути подані оригінали електронних доказів, електронна копія електронного доказу, засвідчена електронним підписом, а також паперова копія електронного доказу, засвідчена у встановленому законом порядку засвідчувальним написом «Згідно з оригіналом», найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, що скріплюється печаткою.

Водночас необхідно відрізняти примірник електронного документа, який є оригіналом, від електронної копії. У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або у разі його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожен електронний примірник вважається оригіналом електронного документа (ч. 2 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Тому якщо створюється електронний документ на комп`ютері чи ноутбуці, а потім зберігається на інший носій (флеш-накопичувач, картка, диск), то відповідно до Закону «Про електронні документи та електронний документообіг», збережений примірник буде оригіналом електронного документа.

Таким чином, ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документа є безпідставним, оскільки характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія.

Виходячи з вищевикладеного та на виконання ухвали Канівського міськрайонного суду Черкаської області направлено на адресу суду паспорт кредиту, оригінал договору про надання фінансового кредиту № 05688-12/2021 від 07.12.2021 та Додаток № 1 до нього у форматі pdf.

З метою надання вичерпної інформації по справі позивач звернувся до первісного кредитора з відповідними запитами щодо надання додаткових доказів, а саме детальних розрахунків заборгованості та інформаційної довідки про перерахування коштів відповідачу.

ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримало відповідь на запити від ТОВ «ФК «Інвеструм», тому з метою грунтовного, повного та об`єктивного вирішення справи просять долучити до матеріалів справи документи, а саме: розрахунок заборгованості за кредитним договором № 05688-12/2021 від 07.12.2021; інформаційну довідку № 2919_18 від 29.06.2023.

Вважають, що надані докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження надання/перерахування коштів позичальнику, обгрунтування розміру заборгованості відповідача та відступлення права вимоги за вищевказаним договором, отже позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» є законними та обгрунтованими (а.с.76-87).

15.01.2024 від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшли заперечення в яких вона пояснила, що електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом. Як вбачається із додатків до поданої позивачем заяви про виконання ухвали суду, останній направив до суду паперові роздруківки невідомого походження.

Вказані роздруківки не можливо перевірити на цілісність та справжність, але саме для цього і витребовувались у позивача оригінали доказів. Електронні докази подаються у оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення.

Вважає, що направлені до суду роздруківки невідомого походження, які позивач намагається видати за копію нібито укладеного кредитного договору від 07.12.2021 № 05688-12/2021 не повинні прийматись судом до уваги.

Виходячи зі змісту ст. 22 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», документами, які можуть підтвердити факт проведення розрахункових операцій є такі види розрахункових документів, як: платіжне доручення, платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек, платіжна вимога, меморіальний ордер.

Звертає увагу, що надана позивачем роздруківка не містить ПІБ особи отримувача коштів, не містить призначення платежу «на підставі договору кредиту», не містить взагалі жодної ідентифікуючої особу отримувача коштів інформації.

До того ж, нібито укладений кредитний договір не містить номеру картки НОМЕР_1 . Отже, взагалі незрозуміло на якій підставі позивач вирішив, що вказаний лист може свідчити про отримання відповідачем коштів. Поданий же позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не визнається в повному обсязі, оскільки є відображенням припущень позивача та з відповідачем не погоджувалося.

Просить відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с.90-93).

Відповідно до п.2.3 підпункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, розпорядження керівника апарату Канівського міськрайонного суду Черкаської області № 131 від 21.10.2024, у зв`язку із відпусткою для догляду за дитиною судді Власової Б.В., рішення зборів суддів Канівського міськрайонного суду № 16 від 18.10.2024 та з метою недопущення порушення строку розгляду справи, 21.10.2024 було проведено повторний автоматичний розподіл справи.

Згідно протоколу про повторний автоматичний розподіл судової справи між суддями, 21.10.2024 справу передано для подальшого розгляду судді Скирді Б.К.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 02.12.2024 справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду по суті (а.с.103).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, направила до суду заяву з проханням розглянути справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі (а.с.76-78).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася з невідомих для суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася в установленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання та розміщенням оголошення на сайті Судової влади України.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, поданий відзив на позовну заяву, письмові пояснення на відзив, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 07.12.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 05688-12/2021 (а.с.5, 81-82), за умовами якого Товариство надає Клієнту кредит в розмірі 10 800,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором.

Договір про надання фінансового кредиту № 05688-12/2021 від 07.12.2021, графік платежів, паспорт споживчого кредиту підписано електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора W1756 (а.с.5, 81-82, 6, 83, 8, 79-80).

Відповідно до п. 1.2 Договору, кредит надається строком на 30 днів, тобто до 05.01.2022.

Пунктом 1.3 Договору встановлено, що за користування кредитом клієнт сплачує Товариству 456,25% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,25% (процентів) на добу.

Пунктом 1.7. Договору встановлено, що невід`ємною частиною Договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту фінансового кредиту, які розміщені на сайтах Товариства https://www.zecredit.com.ua.

Відповідно до п. 2.1 Договору, сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюється згідно з Графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього Договору.

В Додатку № 1 до Договору про надання фінансового кредиту № 05688-12/2021, міститься графік розрахунків та орієнтовна вартість кредиту, яка становить 14 850,00 грн., яка складається із суми кредиту за договором 10 800,00 грн. та процентів за користування кредитом в розмірі 4 050,00 грн. (а.с.6, 83).

На підтвердження виконання кредитодавцем умов договору позивачем надано копію довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 2919_18 від 29.06.2023, відповідно до якої успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта 07.12.2021 16:10:17 на суму 10 800,00 грн., маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua 123834213, призначення платежу: зарахування 10 800,00 грн. на карту НОМЕР_1 (а.с.87).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 05688-12/2021 від 07.12.2021, проведеного за період з 07.12.2021 по 20.09.2022, заборгованість відповідача ОСОБА_1 складає: 10 800,00 грн. сума кредиту, 17 550,00 грн. відсотки (а.с.84-86).

21.09.2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 21092022, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» на плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників вказаними у Реєстрі боржників (а.с.9-10).

Згідно з п. 1.1. Договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити фактору право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

21.09.2022 сторони договору факторингу підписали Акт прийому-передачі згідно Реєстру боржників за Договором факторингу № 21092022 від 21.09.2022 (а.с.11).

Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 21.09.2022 до договору факторингу № 21092022 від 21.09.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 28 350,00 грн., з яких: 10 800,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 17 550,00 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с.12).

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість відповідача за кредитним договором № 05688-12/2021 від 07.12.2021 за період з 21.09.2022 по 31.03.2023 становить 28 350,00 грн., з яких: 10 800,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 17 550,00 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с.13).

Згідно з ч. 1 ст. 1082 Цивільного кодексу України, Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Про відступленням ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги за кредитним договором TOB «ФК «Інвеструм» повідомило позичальника шляхом направлення 21.09.2022 листа з зазначенням реквізитів для погашення заборгованості (а.с.7).

Відповідно до положень ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом враховано також висновок Верховного Суду, зроблений в постанові від 06.02.2019 у справі № 175/4753/15-ц, провадження № 61-8449св18, за яким згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону України «Про електронну комерцію», є оригіналом такого документа.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20).

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку, електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Підписавши кредитний договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідач погодилася з умовами договору та правилами надання споживчих кредитів від ТОВ «ФК «Інвеструм».

Судом встановлено, що кредитний договір укладено між сторонами в електронній формі на підставі оформлення та подання відповідачем ТОВ «ФК «Інвеструм» відповідної заявки на кредит, підписання позичальником одноразовим ідентифікатором та відправлення товариству електронного повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір.

Оскільки без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, суд дійшов висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, за яким з рахунку ТОВ «ФК «Інвеструм» перераховано кошти шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки ОСОБА_1 , зареєстрованої останньою у особистому кабінеті на сайті товариства.

У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки, на яку первісним кредитором здійснено перерахування позичених грошових коштів, номер телефону), були використані неправомірно для укладення кредитного договору від її імені, до суду не надано. Також слід звернути увагу на те, що відповідач до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій не зверталася, як і не оскаржувала правомірність укладеного договору.

Враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, і вона має можливість надати суду виписку з свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредиторів на виконання укладеного договору. Натомість відповідачем така виписка надана не була, тому заперечення відповідача щодо неотримання нею кредитних коштів суд оцінює критично.

Крім того, у договорі зазначені персональні дані відповідача, які повністю збігаються із зазначеними даними у заявах, наданих суду представником відповідача, а саме ПІП, РНОКПП, місце проживання. Даних на спростування належності відповідачу карти № НОМЕР_1 матеріали справи не містять. Також в матеріалах справи відсутні докази повного або часткового виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, які були б не враховані первісним кредитором.

Щодо посилання відповідача про ненадання позивачем оригіналу кредитного договору суд зазначає наступне.

Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».

У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», перевірка цілісності електронного документа проводиться шляхом підтвердження удосконаленого або кваліфікованого електронного підпису чи печатки, а в разі накладання на електронний документ електронного підпису чи печатки іншого виду - із застосуванням інших засобів і методів захисту інформації з дотриманням вимог законодавства у сфері захисту інформації.

Договір № 05688-12/2021 про надання фінансового кредиту від 07.12.2021 підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором W1756 (а.с.81-82).

Доводи ОСОБА_1 щодо невиконання ухвали суду про витребування доказів та ненадання доказів спростовуються наступним.

Ухвалою суду від 13.12.2023 витребувано у ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» копію електронного документу договору укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Інвеструм» від 07.12.2021 № 05688-12/2021, укладеного в електронній формі; детальний розрахунок заборгованості за даним договором, з зазначенням детального розрахунку суми щомісячного платежу, суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків.

На виконання вимог ухвали суду позивачем через систему «Електронний суд» у форматі pdf направлено до суду копію договору про надання фінансового кредиту № 05688-12/2021 від 07.12.2021, додаток № 1 до договору про надання фінансового кредиту № 05688-12/2021 від 07.12.2021, розрахунок заборгованості за кредитним договором № 05688-12/2021 від 07.12.2021 та довідку ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 2919_18 від 29.06.2023 (а.с.81-87), які засвідчені електронним підписом представника ТОВ «ФК «Інвеструм» Крутько М.О.

Стверджуючи про неналежність паперової копії договору про надання фінансового кредиту № 05688-12/2021 від 07.12.2021 як доказу, у зв`язку з ненаданням його оригіналу в електронній формі, відповідачка не зазначає в чому саме полягають обґрунтовані сумніви у відповідності поданої копії оригіналу, а лише посилається на невідоме походження договору та сумніви щодо цілісності договору.

Крім того, суд зазначає, що позивач надав до суду витребовувані документи за допомогою системи «Електронний суд» у форматі pdf з підтвердженням електронного підпису представника ТОВ «ФК «Інвеструм», а тому суд відхиляє доводи відповідача про неналежне засвідчення доказів та невиконання ухвали суду щодо витребування доказів.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вже було встановлено судом, договір про надання фінансового кредиту № 05688-12/2021 від 07.12.2021 підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; боржник на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо його умов та в подальшому договір виконувала.

Кредитний договір містить повну інформацію щодо умов кредитування, а саме щодо суми та періоду надання кредиту (пункт 1.1, 1.2) і розміру процентної ставки (пункт 1.3), порядку надання і погашення кредиту, відповідальності за порушення умов договору.

Враховуючи зміст кредитного договору слід дійти висновку, що ОСОБА_1 з моменту підписання цього договору була обізнана щодо оплатності наданого кредиту, а також щодо свого обов`язку вносити плату за користування кредитом, розміру процентів, порядку їх сплати та відповідальності за прострочення погашення кредиту.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі не спростування презумпції правомірності договору, зокрема в частині умов щодо нарахування відсотків, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Таким чином, вказані нарахування процентів за користування кредитом відповідають умовам укладеного між сторонами договору та зазначеним нормам права.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Однак у справі не встановлено, що ТОВ «ФК «Інвеструм» приховало від позичальника об`єктивну інформацію щодо сукупної вартості кредиту. Розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.

Заперечуючи проти правильності розрахунку та розміру заборгованості по відсоткам, відповідачем не надано доказів щодо неправильності розрахунку наданого позивачем, своїх розрахунків не наведено та не надано належних, достатніх та допустимих доказів факту виконання умов договору.

Суд також оцінює критично посилання відповідача на те, що позивачем не надано первинних бухгалтерських документів щодо надання відповідачу кредитних коштів, а лист ТОВ «Вей фо Пей» не підтверджує перерахунок коштів, оскільки у листі ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 2919_18 від 29.06.2023 (а.с.87) зазначено про перерахунок коштів у сумі 10 800,00 грн. (погоджена позичальником сума кредиту) на банківську картку НОМЕР_1 , 07.12.2021 (дата укладення договору кредиту), отже у суду відсутні підстави ставити під сумнів те, що відповідні кошти були перераховані саме на виконання досягнутих кредитором та боржником домовленостей щодо отримання кредиту.

Крім того, заперечуючи проти перерахування первісним кредитором коштів на рахунок, ОСОБА_1 не надає жодних доказів на спростування даних обставин, а саме банківську виписку по рахунку № НОМЕР_1 , або довідку з банку про неналежність їй рахунку, на який відбувалось зарахування коштів та неналежність їй вказаного в договорі кредиту номеру телефону НОМЕР_2 , незважаючи на те, що саме боржник має доступ до свого рахунку, і вона має можливість надати суду виписку з свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредиторів на виконання укладеного договору. Натомість відповідачем така виписка надана не була, тому заперечення відповідача щодо неотримання кредитних коштів відповідачем суд оцінює критично.

Щодо стягнення відсотків за користування кредитом, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1.2 кредитного договору, кредит надається строком на 30 днів, тобто до 05.01.2022.

Згідно з п.4.3 Договору, у разі, якщо Клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п.1.2. цього Договору та/або в Додатку(ах) до цього Договору, проценти передбачені в п.1.3. цього Договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 (дев`яноста) календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов Договору.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року в справі № 910/4518/16 викладено наступні висновки: «…особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.

Приписи частин другої та третьої статті 6 і статті 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд і коли вони не вправі цього робити.

Указані висновки викладені в пунктах 22, 23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17.

У частині третій статті 6 ЦК України зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Тобто частина третя статті 6 ЦК України не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону.

У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх.

Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд (пункт 107 цієї постанови).

Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.2019 у справі № 5017/1987/2012 (на неврахування якої судом апеляційної інстанції посилається АТ «МР Банк») суд здійснив відповідне тлумачення умов кредитного договору.

Зокрема, суд установив, що кредитним договором були передбачені проценти за неправомірне користування кредитом - це плата, яка встановлюється банком за користування кредитом після настання строку його погашення та сплачується позичальником у розмірі та у строки, передбачені договором. При сплаті процентів за неправомірне користування кредитом проценти за користування кредитом не сплачуються. У випадку порушення позичальником установленого пунктом 2.2 договору строку погашення отриманого кредиту позичальник надалі сплачує проценти за неправомірне користування кредитом виходячи із процентної ставки у розмірі 36 % річних, порядок нарахування та сплати яких встановлюється згідно з пунктами 3.3, 3.4 цього договору (пункти 42, 43 вказаної вище постанови).

Здійснивши тлумачення умов кредитного договору, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини другої статті 625 ЦК України (пункт 50 вказаної вище постанови).

Тобто у справі № 5017/1987/2012 сторони чітко та недвозначно визначили, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом», а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір. Установивши зазначене, суд дійшов висновку про задоволення вимог щодо стягнення таких процентів.

Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав)».

Відповідно до умов договору пункт 4.3., який передбачає нарахування процентів передбачених в п. 1.3. за кожний день користування кредитними коштами, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору, міститься у розділі 4 договору «відповідальність сторін та порядок вирішення спорів».

Таким чином, нараховані відсотки після 05.01.2022 є мірою відповідальності позикодавця за неналежне виконання кредитного договору, яке погоджене сторонами договору, а тому підлягають стягненню з останньої.

Тобто, відповідно до умов договору проценти підлягають стягненню з відповідача за 120 днів (30 + 90), враховуючи процентну ставку 1,25 % в день (10 800,00 грн. х 1,25% = 135,00 грн.).

Враховуючи викладене, у ОСОБА_1 наявна заборгованість за кредитним договором № 05688-12/2021 від 07.12.2021 у загальному розмірі 27 000,00 грн., з яких: 10 800,00 грн. сума кредиту; 16 200,00 грн. (120 днів х 135,00 грн.) проценти за користування кредитом.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1 ст. 517 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

21.09.2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм», як Клієнтом, та ТОВ «ФК «ЄАПБ» як Фактором, було укладено Договір факторингу № 21092022.

Згідно з п. 1.1. Договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити фактору право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 21092022 від 21.09.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача по кредитному договору № 05688-12/2021.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 «… боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. … неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».

21.09.2022 відповідачу ОСОБА_1 направлено повідомлення про відступлення права грошової вимоги та з проханням погашати заборгованість за договором № 05688-12/2021 (а.с.7), однак жодних платежів відповідач не вчинила та заборгованість не погасила.

Крім того, відповідач ОСОБА_1 також не висловила жодних заперечень щодо відступлення права вимоги за кредитним договором № 05688-12/2021 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Тобто, відповідач свідомо не скористалася своїм правом на дотримання строку для погашення заборгованості за кредитним договором, а позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» вчинив всі необхідні дії для врегулювання спору.

Таким чином, позивач як новий кредитор набув права вимоги за договором про надання фінансового кредиту № 05688-12/2021 від 07.12.2021 на підставі договору факторингу № 21092022 від 21.09.2022.

За таких обставин, суд не приймає до уваги посилання відповідача ОСОБА_1 , як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, на відсутність доказів переходу права вимоги за вищевказаним кредитним договором.

Враховуючи викладене та те, що відповідач належним чином не виконала обов`язку за договором, не надала суду жодного доказу на спростування вказаної заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме стягненню підлягає на користь позивача сума заборгованості за тілом кредиту, в межах заявленої у позовній заяві суми 10 800,00 грн. та 16 200,00 грн. процентів за користування коштами.

В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України).

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 684,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 36858 від 21.04.2023 (а.с.1).

Позовні вимоги позивача задоволені на 95,24% (27 000,00 грн. х 100 : 28 350,00 грн.).

Тому, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» судові витрати по справі, які складаються з судового збору у розмірі пропорційно задоволених вимог, а оскільки позов задоволено на 95,24%, судовий збір слід стягнути в розмірі 2 556,24 грн. (2 684,00 грн. х 95,24%).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 268, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 526, 625, 1054, 1055 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму боргу за кредитним договором № 05688-12/2021 в розмірі 27 000,00 грн. (двадцять сім тисяч гривень, 00 копійок), з яких: 10 800,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 16 200,00 грн. сума заборгованості за відсотками.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір в розмірі 2 556,24 грн. (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят шість гривень, 24 копійки).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30; IBAN: НОМЕР_3 у АТ «ТАСкомбанк»).

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Головуючий Б . К . Скирда