ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1918/24 Номер провадження 22-ц/814/786/25Головуючий у 1-й інстанції Фоміна Ю. В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 15 жовтня 2024 року (час ухвалення судового рішення не зазначено; дата виготовлення повного текста судового рішення - 15 жовтня 2024 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У червні 2024 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулося до суду з вказаним позовом, просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 63 951,23 грн, а також судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 100,00 грн.

В обґрунтування позову зазначало, що 12.08.2016 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії для особистих потреб, ліміт кредитної лінії становить 200 000,00 грн, процентна ставка - 26% річних, тип процентної ставки - фіксований, обов`язковий мінімальний платіж у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн.

АТ «Альфа-Банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Тобто відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. АТ «Альфа-Банк» виконало умови договору у повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти.

У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору у ОСОБА_1 утворилась заборгованість за кредитним договором, яка за станом на 20.09.2021 складала 63 951,23 грн.

20.09.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги до відповідача за кредитним договором. Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 12.08.2016 року, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 15 жовтня 2024 року позов ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 63 951,23 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 100,00 грн.

Сплачений позивачем судовий збір в сумі 3028,00 грн залишено за позивачем.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції проігнорував його заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності, які підлягали застосуванню, та залишив поза увагою висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 12.08.2016 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладений договір без номеру про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, за яким банк встановив відповідачу ліміт кредитної лінії в загальні сумі 200 000 грн з умовою сплати 26 % річних. На момент укладення договору кредитний ліміт становив 19 500 грн. Визначено обов`язковий мінімальний платіж у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн, також сторони погодили повернення заборгованості за сумою кретитом, сплату процентів за його користування та сплату інших платежів за Угодою та Договором по Програмі «моментальна розстрочка на карту» здійснювати шляхом здійснення договірного списання банком у розрахунковий день з рахунку суми коштів в розмірі обов`язкового рівного платежу, в тому числі за рахунок коштів відновлювальної кредитної лінії. Також, відповідач погодився сплачувати банку комісійну винагороду, розмір якої вказаний у додатку №4 до Договору. Також, сторони погодили щомісячне договірне списання страхових платежів.

Також сторони погодили встановити, що позовна давність за спорами, що випливають з Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, включаючи, але не обмежуючись відшкодуванням збитків, сплати неустойки (штрафів) тощо, становить 50 років.

Позичальник підтвердив, що отримав від АТ «Альфа-Банк» акцепт пропозиції на укладання Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 12.08.2016, про що свідчить його підпис в оферті. (а.с.5-6)

З Виписки по рахунку за кредитною карткою ОСОБА_1 за період з 12.08.2016 по 08.04.2024, вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, вносив кошти для погашення кредиту, проте допустив заборгованість.(а.с.18-28)

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом за станом на 20.09.2021 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 630457403 від 12.08.2016 становила 63 951,23 грн, а саме: 56 065,79 грн прострочене тіло кредиту, 6 702,77 грн - заборгованість по відсотках, 1 182,67 грн овердрафт (несанкціонована заборгованість).(а.с.29)

20 грудня 2021 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладений договір факторингу, згідно з умовами якого до ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» перейшло право вимоги за певними борговими зобов`язаннями (а.с.8-12)

Згідно Додатку 1-1 до Договору факторингу № 3 від 20 грудня 2021 року до позивача ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» перейшло право вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_1 передбаченими кредитним договором № 630457403 від 12.08.2016, за яким станом на день укладення договору факторингу заборгованість складала 63 951,23 грн (а.с.13-15)

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС».

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Згідно зі статтею 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Під час розгляду справи встановлено, що кредитний договір від 12 серпня 2016 року містить інформацію про суму кредиту, мету кредиту, умови та порядок видачі, строк їх повернення, погашення, розмір відсоткової ставки (річної), відповідальність сторін, вони підписані сторонами, сторони досягли домовленості з усіх істотних умов договору, на момент укладення договору позичальник не заявляв додаткових вимог щодо умов кредитного договору та в подальшому частково виконувала його умови, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним й відповідало їхній внутрішній волі.

Однак, отримавши кошти в кредит, в порушення умов виконання кредитного договору ОСОБА_1 свої зобов`язання по поверненню кредиту і сплаті процентів за користування грошима належним чином не виконав.

ОСОБА_1 отримував кредитні кошти, користувався ними та частково виконував зобов`язання щодо їх повернення, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою, які було надано банком до суду першої інстанції, тому і підлягає стягненню з нього на користь кредитора в заявленому розмірі.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач отримав кредит за договором від 12 серпня 2016 року, проте не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, отримані в кредит кошти не повернув, тому наявні підстави для стягнення з нього на користь позивача заборгованості за кредитним договором.

Стосовно заяви відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач не виконував свої обов`язки щодо сплати кредитних коштів.

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором є обґрунтованим, оскільки строк позовної давності позивачем не пропущений, виходячи з наступного.

Останнє поповнення рахунку ОСОБА_1 відбулося 10.06.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» 540-IX від 30 березня 2020 року розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема п. 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний Закон набрав законної сили з 02 квітня 2020 року.

Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції застосовував подовження строку позовної давності, та стягнув заборгованість.

В апеляційній скарзі відповідач просить застосувати строки позовної давності, зазначивши, що судом не наведено обґрунтованих підстав для продовження строків позовної давності.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» 540-IX від 30 березня 2020 року втратив чинність 30.06.2023 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Разом з тим Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм та період дії воєнного стану» доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, в якому пунктом 19 визначено, що в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259,362,559,681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Таким чином висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення заборгованості відповідає вимогам закону, оскільки строк позовної давності за зазначений період продовжений Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм та період дії воєнного стану», який вже був чинним на момент скасування Закону України 540-IX від 30 березня 2020 року Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» .

У зв`язку з викладеним, починаючи з дня набрання чинності Закону України від 30.03.2020 року № 540-IX, тобто з 02.04.2020 діє положення про продовження строків позовної давності на період дії карантину та воєнного стану в Україні.

Задовольняючі позовні вимоги суд першої інстанції обґрунтовано застосовував подовження строку позовної давності, оскільки Закон України № 540-IX від 30 березня 2020 року набрав законної сили 02 квітня 2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернулося до суду з вказаним позовом 13 червня 2024 року, тобто у межах трирічного строку давності.

Окрім того слід звернути увагу, що договором передбачено, що позовна давність за спорами, що випливають з Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, включаючи, але не обмежуючись відшкодуванням збитків, сплати неустойки (штрафів) тощо, становить 50 років, що також свідчить про подачу позову в межах строків позовної давності. (а.с.5 зворот). Наведена умова укладеного договору узгоджується зі приписами ст. 259 ЦК України.

Проаналізувавши питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, наведені апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Враховуючи встановлене, конкретні обставини справи і характер спірних правовідносин, апеляційний суд вважає, що інші доводи апеляційної скарги не є істотними та такими, що потребують детального аналізу задля забезпечення вимог п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 15 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 17 лютого 2025 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов