Справа № 214/8006/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 лютого 2025 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Сіденка С.І.,

за участю: секретаря судового засідання Розстальної К. В.,

представника позивача Бібленко Ю. Г.,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Коллект Центр» звернулось до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у розмірі 36654,00 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 13000,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 13.12.2020р. між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № /1 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит в розмірі 3000,00грн. на строк користування кредитом 29 днів, відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом, строк дії договору - 3 роки.

ТОВ «Інфінанс» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачці кредит, відповідно до умов укладеного договору.

Однак, відповідач, всупереч умовам кредитного договору, порушив взяті на себе зобов`язання, не повернув в повному обсязі кредитні кошти позивачу, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем навіть після спливу строку, встановленого в договорі.

11.02.2022 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір №11-02/22, відповідно до умов якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № /1.

Крім цього, 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено Договір №10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Кердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором /1.

Загальний розмір заборгованості відповідачва за договором № /1 становить 116405,00 грн., з яких: 3000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту, 78020,00грн. заборгованість по відсотках на дату відступлення права вимоги, 35385,00 грн. заборгованість по відсотках з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості.

Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 36654,00 грн. з яких: 3000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту, 1731,00грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 35385,00 грн. заборгованість по відсотках з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості.

Таким чином, з боку відповідача відносно позивача має місце порушення зобов`язання, визначеного в кредитному договорі, що відповідно до ст. 611 ЦК України тягне за собою правові наслідки, встановлені кредитним договором або законом.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач у відзиві на позовну заяву вказує на те, що належних, достовірних доказів, які б підтверджували викладені у позові обставини, позивачем не надано, тому перевірити їх не виявляється можливим. Відповідач особисто не пам`ятає про наявність у нього договірних відносин з ТОВ «Інфінанс», тому заперечує проти даного факту. Відповідач ставить під сумнів достовірність копій електронних доказів долучених до позовної заяви. Також відповідач заперечив проти стягнення з нього судових витрат на правову допомогу у розмірі 13000,00 грн., посилаючись на те, що заявлена позивачем сума є неспівмірною із розміром позовних вимог, не відповідає принципам розумності та рівню складності справи. У задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі (а. с. 53 - 57).

У відповіді на відзив представник позивача вказував на належність та допустимість доказів, зокрема їх електронних копій, долучених до позовної заяви. Посилання відповідача на те, що останнім кредитний договір не укладався, є безпідставними та таким, що не підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема, не надано доказів вчинення шахрайських дій, того, що телефон та електронна адреса не належать безпосередньо відповідачеві, не надано жодної банківської виписки, яка свідчила б про ненадходження грошових коштів на рахунок відповідача за кредитним договором тощо. Натомість позивачем надані належні та достатні докази, які беззаперечно підтверджують, що відповідач ідентифікував себе в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця; надав відповідні дані для заповнення формуляра заяви-анкети (ПІП, РНОКПП, місце проживання, телефон, дані паспорту, номер платіжної картки та ін.) та шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором погодився з запропонованими умовами договору та підписав їх. Твердження відповідача про неотримання ним кредитних коштів не заслуговують на увагу. Крім того, кредитним договором передбачено строк його дії - три роки. Вважає правомірним нарахування процентів за кредитним договором у розмірі 116405,00 грн., однак з урахуванням принципів розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість по відсотках у розмірі 36654,00 грн., які нараховані виключно в межах строку, встановленого умовами кредитного договору. Також вказує, позивачем доведено обґрунтованість, співмірність та реальність витрат на правову допомогу у заявленому розмірі. Просить позов задовольнити в повному обсязі (а. с. 59 - 72).

Ухвалою від 23.09.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а. с. 47).

Ухвалою від 13.01.2025 клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено частково; витребувано від Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» наступні відомості: інформацію: -чи видавалась ОСОБА_1 кредитна картка № НОМЕР_1 ; -докази зарахування на картку № НОМЕР_1 кредитних коштів у сумі 3000,00 грн. у період з 13.12.2020 по 13.01.2021 на ім`я ОСОБА_1 , а саме виписку по рахунку ОСОБА_1 за номером картки НОМЕР_1 за період з 13.12.2020 по 13.01.2021.

Ухвала про витребування доказів виконана, АТ КБ «Приват Банк» суду надано відповідні виписки по рахунку ОСОБА_1 та повідомлено, що на його ім`я банком емітовано картку № НОМЕР_1 . З наданої банком виписки по рахунку ОСОБА_1 також вбачається, що на його рахунок зараховано 3000,00 грн. 13.12.2020 (а. с. 104 - 106).

Присутній у судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення відповідачем з первісним кредитором договору кредитування, а надані позивачем копії електронних доказів ставить під сумнів, тому просив витребувати від відповідача оригінали цих доказів. Також заперечив проти стягнення заявлених позивачем витрат на правову допомогу, вказуючи на їх неспівмірність з наданими послугами.

У судовому засіданні судом протокольно представнику відповідача відмовлено у витребуванні оригіналів зазначених доказів з огляду на їх достовірність та відсутність ознак підробки чи фальсифікації.

При ухваленні рішення судом також враховано, що за усталеною судовою пракрикою стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду.

На переконання суду, позивачем доведено факт укладення відповідачем з первісним кредитором договору позики, це доведено належними та допустимими доказами, долученими до позовної заяви, а також підтверджено витребуваними судом доказами. Обраний представником відповідача спосіб захисту, суд розцінює як намагання ввести суд оману з метою уникнення зобов`язань відповідача за кредитним договором.

Заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наведених нижче підстав.

Між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 виникли правовідносини в сфері договірних зобов`язань, а саме, з договору кредиту, що регулюються відповідними нормами ЦК України.

Судом встановлено, що 13.12.2020 між ТОВ «Інфінанс», правонаступником якого, згідно договорів факторингу є ТОВ «Коллект центр» та ОСОБА_1 , на підставі заявки анкети укладено договір № /1 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписані у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію».

У відповідності до ч.1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування», договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання,- в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Так, на виконання зазначених вимог, відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор, для підписання Договору про надання позики № /1 від 13.12.2020 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів.

Згідно умов договору №/1 від 13.12.2020, кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 3000,00 грн.; строк кредитування 29 днів, за користування кредитом сплачує 1,75% за один день користування кредитом, строк дії договору - 3 роки.

ТОВ «Інфінанс» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного договору.

У відповідності до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Враховуючи встановлені судом обставини, оскільки відповідач свої зобов`язання за укладеним договором не виконав, суд дійшов висновку, що позивачем доведено порушення позичальником умов договору, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором від 13.12.2010, заявленому позивачем в сумі основного боргу 3000,00 грн.

Щодо заборгованості за відсотками суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частинами 1-3 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Отже з врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що за вказаним договором позики, проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 29 днів, тобто строку, на який були надані кредитні кошти, враховуючи визначену договірними сторонами процентну ставку на рівні 1,75% за один день користування кредитом.

Тому з відповідача ОСОБА_1 підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку кредитування: 1680,00 грн.

Враховуючи вищезазначені обставини, з відповіда чапідлягає стягненню на користьпозивача борг за кредитним договором у розмірі 4680,00 грн., з яких 3000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 1680,00 грн. - заборгованість за процентами.

У задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовляє за безпідставністю вимог, про що наведено вище у мотивувальній частині рішення.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд покладає судовий збір на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з даним позовом, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн.

З огляду на часткове задоволення позову, відповідачем на користь позивача підлягає відшкодуванню 386,68 грн. витрат по споалі судового збору, що є пропорційною сумою до задоволених позовних вимог.

Враховуючи заперечення представника відповідача щодо неспівмірності судових витрат на правову допомогу наданим послугам, беручи до уваги, що такі витрати позивачем підтверджені документально та з огляду на часткове задоволення позову, суд дійшов висновку, що на користь позивача відповідачем підлягає до відшкодування 1660,10 грн. витрат на правову допомогу. Визначена судом сума є пропорційною до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 79, 80, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 352, 357 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Товариства зобмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягненнязаборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (, місцезнаходження: 01133, місто Київ, вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306) заборгованість за договором № /1 від 13.12.2020 у розмірі 4680,00 гривень (чотири тисячі шістсот вісімдесят грн. 00 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 386,68 гривень (триста вісімдесят шість грн. 68 коп.) та витрати на правову допомогу у розмірі 1660,10 грн. (одна тисяча шістсот шістдесят грн. 10 коп.).

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з часу його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 17 лютого 2025 року.

Суддя Сіденко С. І.