Провадження № 2/127/5309/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі судді Воробйова В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, мотивуючи позовну заяву тим, що вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Так, під час спільного проживання у них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час сторони проживають лкремо та їхні діти залишаються проживати з позивачем у Республіці Польща.

Ковпаківським відділом державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відкрито виконавче провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж по 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Станом на вересень 2024 року існує борг по сплаті аліментів в розмірі 68687,73 грн., тобто відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей добровільно не надає, не допомагає ані грошима, ані продуктами харчування, ані речами. Діти повністю знаходяться на утриманні позивача.

Разом з тим, повітова комісія в м.Бжезі 11.07.2023 року винесла рішення про інвалідність ОСОБА_5 , в якому зазначила, що дитина потребує: використання системи екологічної підтримки в самостійному існуванні, під чим розуміється використання соціальних, медичних, терапевтичних та реабілітаційних послуг, що надається мережею установ соціальної допомоги, неурядовими організаціями та іншими закладами; необхідності постійного або тривалого догляду або допомоги іншої особи у зв`язку із значною обмеженою здатністю до самостійного існування; необхідності постійної співучасті опікуна дитини в процесі її лікування, реабілітації та навчання. У зв`язку із хворобою дочка потребує реабілітації та ліків, що вимагає від позивача додаткових витрат. Також ОСОБА_1 оплачує терапію дочки в медичному закладі у м. Вроцлав у психолога, діагностику сенсорно інтеграції, логопедичну діагностику, логопедичну терапію, медичні послуги, порівняльну рентгенографію колінних суглобів 2 проекції за період з 2022 року по 2024 року, що становить 5597,00 польських злотих, що еквівалентно 58040,89 грн.

При цьому, ОСОБА_2 має змогу надавати допомогу, оскільки працевлаштований, не має на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб. З огляду на викладене, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати на утримання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 58040,89 грн., витрати за надання правової допомоги в розмірі 5300,00 грн., витрати на переклад документів у розмірі 4400,00 грн., а всього судові витрати у розмірі 9700,00 грн.

Ухвалою суду від 08.11.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачами відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такі відзиви.

На виконання вимог ухвали суду, у визначений судом строк, відповідачем було надіслано суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого він заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та вважає, що вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Дійсно, ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народились діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Позивач прийняла рішення проживати разом з дітьми в Республіці Польща. Разом з тим, рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.11.2021 року стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, до досягнення дітьми повноліття. Сторона позивача зазначає про наявність боргу станом на 01.09.2024 року в розмірі 68687,73 грн. по виконанню рішення суду. Відповідач заперечує виникнення боргу та наголошує, що з моменту призначення аліментів по теперішній час жодної заборгованості він не має. Весь цей час він офіційно працює та офіційно сплачує аліменти у встановлених законом порядку, розмірі та терміни. Щодо витрат, які пов`язані із хворобою дочки ОСОБА_6 , він, як батько, розуміє свій обов`язок відносно її утримання та не ухиляється від нього, проте щодо вказаної суми додаткових витрат та доказів наданих стороною позивача має заперечення. Відповідач вважає, що позивач вводить суд в оману з приводу одноособового утримання дітей, що спростовується рядом платіжних доручень, долучених до відзиву. ОСОБА_2 здійснив оплату додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_6 , про які повідомляла його позивач, в сумі 28349,40 грн. Також він по декілька раз на рік відправляв посилки з їжею, іграшками, одягом. У розрахунку додаткових витрат зазначено курс польського злотого станом на 22.10.2024 року, а чеки датуються 2022-2024 року, тобто взято максимально високий курс. Відповідачу відомо, що в Республіці Польща позивач щомісячно отримує ряд грошових допомог та виплат для лікування дітей, які повністю покривають усі фактичні витрати. Щомісячна допомога по догляду за людиною з інвалідністю - 2458 злотих. Спеціальна допомога по догляду - 846,42 злотих. Щодо зазначеної позивачем суми, то відповідач, посилаючись на постанову ВС у справі №6-1489цс17, наполягає на поділі суми додаткових витрат між ним та позивачем та наголошує, що свою частину суми додаткових витрат на дитину він погасив. Крім того, ОСОБА_2 наголошує, що на його утриманні також перебуває дитина ОСОБА_7 , на яку він сплачує аліменти. Наразі також здійснює догляд за матірю, яка є інвалідом 2 групи і часто допомагає їй у купівлі ліків, оплаті комунальних платежів, продуктів харчування, оскільки вона має мінімальним дохід. До того ж, лікування доньки ОСОБА_6 відбувається за кордонном за бажанням позивача і ціни на лікування є непомірно високими у порівняні з його заробітками. На даний час його щомісячний дохід складає 16699,00 грн., жодного майна у власності не має, а лише засоби для щоденного проживання.Тому, вказана позивачем сума, на думку відповідача, стягується повторно та поставить його у вкрай складне матеріальне становище. Враховуючи викладене відповідач просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. Також в задоволенні судових витрат відмовити, оскільки витрати на правову допомогу є неспівмірними зі справою, зважаючи на те, що справа має незначну складність, не потребує участі адвоката у судових засіданнях, підготовка позову не вимагала значного обсягу роботи, не потребували вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними. Крім того, позивач позбавила його права владнати спір мирним шляхом, що й зумовило понесення нею судових витрат.

Представником позивача було надіслано суду відповідь на відзив, відповідно до якої позивач заперечує обставини зазначені у відзиві на позовну заяву. Так, зі змісту відповіді державного виконавця стало відомо, що станом 01.09.2024 року борг відповідача по сплаті аліментів становив 68687,73 грн., аліменти розраховані на підставі даних Державної податкової служби України. А наданий відповідачем розрахунок заборгованості зі сплати аліментів датований вже 01.01.2025 року, не спростовує наявності у нього заборгованості зі сплати аліментів. У цій відповіді не вказано конкретно, що у відповідача відсутня заборгованість зі сплати аліментів на дітей перед позивачем. Щодо наданих відповідачем копій чеків про перерахування позивачу додаткових коштів на дітей за період з 25.01.2021 року по 17.12.2023 року, то вони не відповідають дійсності. У період з 25.01.2021 року по 31.10.2021 року позивач з дітьми перебувала ще на території України і про хворобу нічого не було відомо. Лише 16.03.2022 року, у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, ОСОБА_1 виїхала з дітьми до Республіки Польща. Разом з тим, рішення про інвалідність було ухвалено 11.07.2023 року, тому перераховані відповідачем кошти не є оплатою додаткових витрат на дітей, а виключно його добровільною допомогою. Крім цього, в чеку від 22.07.2022 року отримувачем грошових коштів вказана невідома особа ОСОБА_8 . Через хворобу обох доньок, позивач не може повноцінно працювати та утримувати дітей. Разом з тим, дійсно в Республіці Польща позивач отримує допомогу по догляду за людьми з інвалідністю, проте це не відміняє обовязку батька братии участь у додаткових витратах на дитину. З приводу утримання відповідачем матері, то з відкритих джерел стало відомо, що вона працює заступником начальника Територіального відділу організації роботи організаційно-розпорядчого управління ДПС у Вінницькій області у ГУ ДПС у Вінницькій тобласті та отримує окрім пенсії по інвалідності щей посадовий оклад. Позивач заперечує твердження відповідача про надсилання ним посилок з речами та іграшками для дітей. Щодо заперечення витрат на переклад документів, то вони були необхідними, оскільки документи були оформлені польською мовою. Що стосується неспівмірності витрат за надання правової допомоги, то до підготовки позовної заяви булла проведена попередня консультація позивача, направлено адвокатський запит до державної виконавчої служби, подано документи на переклад, проаналізовано актуальну судову практику, написано клопотання тощо. Тому дана справа потребувала вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів є значним та такі витрати позивача, понесені з розглядом справи і мають розумний розмір. На підставі викладеного представник позивача просила позовну заяву задовольнити в повному обсязі, а також судові витрати позивача покласти на відповідача.

Відповідач надіслав на адресу суду заперечення, у якому зазначив, що він несе відповідальність за докази, які надав, проте не несе відповідальності за те, що представник позивача не взмозі з ними компетентно ознайомитись. Так, з наданої ним довідки про розрахунок боргу зі сплати аліментів станом на 01.01.2025 року чітко вбачається, що з 01.12.2021 року щомісяця кожного року він сплачував аліменти (для того і було надано саме розрахунок, як доказ безпідставного твердження про борг). Всі суми, що вказані в розрахунку з відміткою «-» означають надміру сплачену суму аліментів. З приводу перерахунку ним сум додаткових витрат на дитину у період з 25.01.2021 року по 17.12.2023 року (дублікат чека Р24А77214682D636222 від 22.07.2022 року в сумі 301,51 грн.) прошу суд до уваги не брати, оскільки вказаний помилково. Відповідач зазначає, що жодних фінансових зобов`язань перед позивачем він не має, усі грошові перекази здійснюються виключно, як додаткові витрати на дитину. Платежі, які підтвердженні чеками, різних сум і різних дат, сплачувались тоді і в тій сумі коли позивач про це повідомляла його. Необхідними доказами мали б бути довідка яка б чітко вказувала на лікування, розвиток, терапію, діагностику конкретної дитини, проте позивач її не надала. При цьому в подальшому позивач може звернутись з таким же позовом дублюючи чеки, стосовно іншої доньки. Щодо твердження позивача про отримання його матір`ю посадового окладу, то декларації не є доказом отримання нею доходу, та не спростовують здійснення ним догляду за нею як за особою яка має інвалідність. Позивач наголошує на обов`язках відповідача, проте не бере до уваги той факт, що вона позбавила його права на спілкування з дітьми. Також повідомив, що в подальшому питання щодо додаткових витрат на дітей готовий вирішувати в досудовому порядку. З огляду на постанову Верховного Суду України від 13.09.2017 року у справі № 6-1489цс17 відповідач наполягає на поділі суми додаткових витрат між ними та наголошує, що свою частину суми він вже погасив, що підтверджується долученими чеками. Крім того, дохід позивача на лікування дитини майже в 10 разів перевищує фактично понесені витрати на лікування доньки. З приводу вимог про стягнення витрат на правову допомогу та переклад документів, то вони не підлягають задоволеню, оскільки суми понесених витрат є неспівмірною для цієї справи, не потребує участі сторін в судових засіданнях, підготовка позову не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних. Разом з тим, позивач позбавила його права владнати спір мирним шляхом, що й зумовило понесення нею судових витрат. Враховуючи викладене вище, відповідач просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с. 8, 9). Вказаний факт стороною відповідача не заперечується, як і те, що вони проживають з позивачем.

З відповідді Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 27.09.2024 року вбачається, що на виконанні у відділі з 09.12.2021 року перебуває виконавче провадження №67811275, з примусового виконання виконавчого листа №592/10668/21, виданного 03.12.2021 року Ковпаківським районним судом, про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж по 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 25.08.2021 року та сплачувати їх на користь матері дітей ОСОБА_1 . Борг по аліментах станом на 01.09.2024 року становить 68687,73 грн. З метою перевірки майнового стану у боржника було здійснено ряд запитів та встановлено, що: за період з другого кварталу 2023 року по третій квартал 2024 року нарахування доходу ОСОБА_2 від Територіального управління Служби судової охорони у Сумській області не було; боржник має відкриті рахунки та на арештованих рахунках відсутні грошові кошти; транспортні засоби за боржником не зареєстровані (а.с. 10, 11, 12-13).

Разом з тим, факт заборгованості відповідача спростовано розрахунком заборгованості зі сплати аліментів старшого державного виконавця від 14.01.2025 року, наданим відповідачем, в якому вказано, що станом на 01.09.2024 року існує переплата (а.с. 105-106). Суд звертає увагу, що наявність/відсутність заборгованості зі сплати аліментів не стосується предмету доказування у даній справі.

З матеріалів справи вбачається, що Повітовою комісією з питань винесення рішення про інвалідність в м.Бжезі 11.07.2023 року було ухвалено рішення №ZO.8321.2.100.2023 про зарахування до осіб з інвалідністю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса перебування: АДРЕСА_1 . Також в рішенні зазначено, що дитина потребує: використання системи екологічної підтримки в самостійному існуванні, під чим розуміється використання соціальних, медичних, терапевтичних та реабілітаційних послуг, що надається мережею установ соціальної допомоги, неурядовими організаціями та іншими закладами; необхідності постійного або тривалого догляду або допомоги іншої особи у зв`язку із значно обмеженою здатністю до самостійного існування; необхідності постійної співучасті опікуна дитини в процесі її лікування, реабілітації та навчання (а.с. 14-19). У серпні 2024 року аналогічне рішення було ухвалено і щодо дочки ОСОБА_9 (а.с. 20-25). Факт наявності захворювання у дітей, відповідачем не заперечується.

Позивач зазначає, що у зв`язку з хворобою дочки ОСОБА_6 , остання потребує реабілітації та ліків, що вимагає від позивача додаткових витрат. Також позивач оплачує терапію дочки в медичному закладі у м. Вроцлав у психолога, діагностику сенсорно інтеграції, логопедичну діагностику, логопедичну терапію, медичні послуги, порівняльну рентгенографію колінних суглобів 2 проекції за період з 2022 року на 2024 року. На підтвердження вказавних вище витрат ОСОБА_1 було витрачено 5597 польських злотих (що підтверджується рядом чеків, грошовими переказами, рахунками, платіжними дорученнями), що еквівалентно 58040,89 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 22.10.2024 року(а.с. 26-68).

З долучених до відзиву документів вбачається, що за місяць до подачі позову заробітня плата у відповідача складала 16699,00 грн. (а.с. 100-103). Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідачем не було надано суду доказів щодо реального його доходу (розмір пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища, тощо.

З приводу твердження відповідача про те, що він здійснює догляд за матір`ю та допомагає купувати ліки, продукти харчування та оплачує комунальні послуги, то слід зазначити наступне. На підтвердження вказаного факту відповідачем надано свідоцтво про його народження (а.с. 111), копію свідоцтва про розірвання шлюбу між батьками відповідача (а.с. 114), пенсійне посвідчення (а.с. 109), довідку про доходи матері (а.с. 104), довідку до акту огляду МСЕК (а.с. 110), акт про встановлення факту здійснення догляду (а.с. 112-113). Отже, матір відповідача отримує дохід у вигляді пенсії. При цьому, належних та допустимих доказів щодо потребування матері відповідача на його утриманні, суду не надано.

Крім того, у постанові Верхового Суду від 15.05.2018 року по справі №234/6207/17 зазначено, що той факт, що один з батьків не працює та на його утриманні перебуває непрацездатна матір, не звільняє його від обов`язку утримувати до досягнення повноліття дитину.

Суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_2 щодо несення витрат на утримання дитини шляхом надсилання дітям посилок, отримання позивачем у Республіці Польща ряду грошових допомог та виплат на лікування дітей, відсутньості у нього майна, оскільки вони не підтвердженні належними та допустимими доказами. При цьому, надсилання посилок це є волевиявленням відповідача та не входить до складу аліментних зобов`язань.

З приводу наданих ОСОБА_2 ряду квитанцій про перерахування коштів ОСОБА_1 , то вони не приймаються судом до уваги, оскільки період сплати не збігається з періодом вказаним позивачем, зокрема, позивач просить відшкодувати витрати з жовтня 2022 року, а відповідачем надано квитанції про переказ коштів з січня 2021 року. Також позивач заявляє вимоги про додаткові витрати на дочку, понесені, зокрема у 2024 році, тоді як відповідачем жодного переказу не було здійснено в цьому році. Крім того, з квитанцій не вбачається на чиї саме потреби перераховувались кошти, оскільки дітей у них двоє. З огляду на це, суд не вбачає підстав для проведення взаємозаліку коштів.

Суд звертає увагу, що бажання відповідача вирішити питання мирним шляхом не є підставою для відмови у задоволденні позову, оскільки саме позивач наділений правом вибору способу захисту своїх прав.

Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у пункті 18 звернув увагу судів на те, що до передбаченої статті 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Тлумачення відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Враховуючи надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 належними та допустимими доказами доведено, що заявлені нею до стягнення додаткові витрати на утримання дочки ОСОБА_6 , викликані особливими обставинами, які зумовлені хворобою дитини.

При цьому, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Також, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19).

У постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. З огляду на це, суд приймає до уваги заперечення відповідача щодо поділу в рівних частинах додаткових витрат на дитину враховуючи принцип рівності обов`язків батьків.

В постанові Верховного Суду від 14.01.2019 року (справа №751/4312/16-ц) зазначено, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Верховний Суд зауважує, що до таких особливих обставин закон відносить, зокрема, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Отже, вказані витрати на дитину документально підтверджені і їх загальна вартість становить 5597 польських злотих, разом з тим, враховуючи принцип рівності прав та обов`язків батьків, суд вважає, що до стягнення з відповідача підлягає 1/2 понесених позивачем додаткових витрат - 2798,50 польських злотих, що згідно з офіційним курсом НБУ, станом на момент подачі позову (23.10.2024 року), становить 28964,47 грн. (10,35 грн. - 1 польський злотий).

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення про виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 28964,47 грн. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в грошовій одиниці України гривні, враховуючи диспозитивність цивільного судочинства.

Щодо вимоги позивача про відшкодування витрат за надання правової допомоги в розмірі 5300,00 грн., то вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Положенням п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Слід зазначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог.

До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: договір про надання правничої допомоги від 01.08.2024 року (а.с. 76-78), додаток №1 до вказаного договору (а.с. 79), ордер (а.с. 81), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 82), платіжну інструкцію №@2PL819533 від 07.10.2024 року на суму 5300,00 грн. (а.с. 80).

Згідно з п. 3.2. розділу 3 договору про надання правничої допомоги, розмір гонорару та порядок його оплати визначається сторонами у додатку №1 до цього договору.

Так, згідно Додатку №1 до вказаного договору визначено, що основна винагорода становить 5300,00 грн.

Частиною 5 ст. 137 ЦПК України визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, відповідач просив відмовити у відшкодуванні позивачу витрат на правничу допомогу, оскільки заявлена сума є неспівмірною для цієї справи, яка має незначну складність. Також позивач позбавила його права владнами спір мирним шляхом.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд вважає, що розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката у сумі 5300 грн. є таким, що відповідає дійсності, проте враховуючи часткове задоволення позову, слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати за надання правничої допомоги по даній справі в сумі 2644,70 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 604,29 грн. на користь держави, від сплати якого позивач при поданні позову звільнена законодавством та витрати пов`язані із перекладом документів з польської на українську мову в розмірі 2195,60 грн. на користь позивача. Щодо решти суми судового збору, то його слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», ст. 51 Конституції України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 7, 180, 185 СК України, ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі еквівалентно 28964,47 грн. (двадцять вісім тисяч дев`ятсот шістдесят чотири гривні 47 коп.).

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за надання правової допомоги в розмірі 2644,70 грн. (дві тисячі шістсот сорок чотири тисячі 70 коп.) та витрати на переклад документів у розмірі 2195,60 грн. (дві тисячі сто дев`яносто п`ять гривень 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 604,29 грн. (шістсот чотири гривні 29 коп.).

Решту суми судового збору компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Повний текст рішення суду складено 12.02.2025 року.

Суддя: