Провадження № 2-п/638/24/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Невеніцина Є.В.,

за участю секретаря Кассіч Н.А.,

представника відповідача Бабак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Харкові в приміщенні суду заяву представника відповідача Харківської міської ради про перегляд заочного рішення від 21 жовтня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

Представник відповідача 21.11.2024 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення від 21 жовтня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24.02.2022 РФ віроломно розпочала повномасштабний воєнний наступ на територію України. З перших днів війни місто Харків потерпає від численних ракетно-бомбових обстрілів ворога, знаходячись в майже в облозі. Враховуючи територіальну наближеність до кордону з ворогом, реальна загроза обстрілів з різних видів озброєння існує щоденно. Робота посадових осіб уповільнюється постійними сповіщеннями про повітряні тривоги, час яких може тривати годинами. 02.03.2022 вчинено обстріл будівлі Харківської міської ради, внаслідок чого виникла руйнація будівель розташованих поблизу будівлі та безпосередньо повна або часткова руйнація конструкцій у службових приміщеннях Харківської міської ради розташованих за адресою: м. Харків, м-н Конституції, 7. На даний час відсутній доступ до приміщень міської ради та не визначено стану будівлі щодо її придатності та безпечного для життя перебування в ній співробітників міської ради. У зв`язку з чим, працівники переведені на дистанційну роботу, що значно уповільнює внутрішньовідомчу взаємодію між виконавчими органами Харківської міської ради, в тому числі, реєстрацію кореспонденції, її опрацювання, складання письмових доручень та їх направлення до безпосередніх виконавців. Робота та функціонування Харківської міської ради та її виконавчих органів здійснюється в особливому режимі, який, крім вищезазначеного, ускладняється постійними перебоями електропостачання, телефонного зв`язку та інтернету, знищенням та суттєвим пошкодження матеріально-технічної бази виконавчих органів міської ради, а також кадровим дефіцитом. Співробітники Юридичного департаменту Харківської міської ради відповідно до Положення здійснюють самопредставництво у судах Харківської міської ради та майже усіх виконавчих органів Харківської міської ради (усього 141 виконавчий орган). В умовах воєнного стану значно зменшилась чисельність працюючих працівників виконавчих органів міської ради, а працівники, які працюють, переведені на дистанційну роботу, що значно уповільнює реєстрацію вхідної/вихідної кореспонденції, направлення її виконавцю, підготовку процесуальних документів тощо. Зокрема, до початку військової агресії російської федерації проти України загальна кількість працівників Юридичного департаменту становила 71 штатна посада. На теперішній час, у зв`язку з відсутністю фінансування, штатна чисельність працівників значно скоротилася: у штаті Юридичного департаменту 47 посад, з яких на цей час працюють лише 22 особи (з них лише 16 осіб уповноважені представляти інтереси Харківської міської ради в судах в порядку самопредставництва), з іншими призупинені трудові відносини до закінчення воєнного стану або працівники перебувають у відпустці за власний рахунок, деякі працівники перебувають на військовій службі. На цей час збільшено трудове навантаження на працівників Юридичного департаменту Харківської міської ради, яке викликано скороченням чисельності працюючих працівників департаменту, наявністю великої кількості судових справ, у яких Харківська міська рада та її виконавчі органи є стороною та у яких беруть участь працівники Юридичного департаменту Харківської міської ради (за відомостями підсистеми «Електронний суд» тільки Харківська міська рада на цей час є учасником більше ніж 7000 справ), великою кількістю проєктів актів, підготовлених виконавчими органами міської ради, які потребують опрацювання. Постійно відбуваються ворожі ракетні обстріли по об`єктам енергетичної інфраструктури, на території міста Харкова та Харківської області, що спричиняє часті аварійні відключення електроенергії. Через знеструмлення виникають перебої в роботі інтернету, телефонного, в тому числі, мобільного зв`язку. Цей факт суттєво уповільнює роботу виконавчих органів Харківської міської ради та не дає можливості працювати у звичному режимі. Ці обставини є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення Харківської міської ради, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного виконання процесуальних дій протягом установленого законом строку для належного представництва Харківської міської ради та її виконавчих органів у судах. Вищевказані об`єктивні обставини у сукупності вплинули на можливість вчасно реалізувати своє право на підготовку та подання відзиву у цій справі у цій справі № 638/13251/24 в строк, встановлений законодавством. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.12.2019 у справі 826/5331/18 суд дійшов висновку, що вимоги до суб`єкта владних повноважень надати відповідь на адвокатський запит щодо інформації, яка має ознаки публічної, розглядається в порядку адміністративного судочинства. У адвокатських запитах від 31.05.2024 та 19.06.2024, направлених до Харківської міської ради Голубов С.Г. просив: повідомити про стан розгляду заяви ОСОБА_2 від 01.03.2024 року про визнання її основним наймачем квартири АДРЕСА_1 ; в разі не розгляду її заяви в визначений Законодавством України термін, повідомити причини несвоєчасного розгляду її заяви; повідомити дату та час, коли буде розглянута заява ОСОБА_2 від 01.03.2024 року про визнання її основним наймачем квартири АДРЕСА_1 та прийнято рішення по суті. Харківська міська рада, як суб`єкт владних повноважень згідно із Законом України «Про доступ до публічної інформації», є розпорядником запитуваної інформації, створеної у процесі діяльності міської ради та її виконавчих органів, адвокатські запити направлені позивачем на отримання публічної інформації, у зв`язку з чим спір між позивачем і міською радою щодо визнання бездіяльності міської ради в ненаданні інформації та зобов`язання останньої надати відповідь на адвокатський запит є публічно-правовим і підлягав розгляду за правилами адміністративного судочинства. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. З огляду на вищезазначене, Харківська міська рада вважає, що рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.10.2024 у справі № 638/13251/24 підлягає скасуванню, як таке, що ухвалене з порушенням правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 ЦПК України.

17.12.2024 представник позивача надав заперечення з проханням відмовити у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, оскільки адвокатський запит не містить посилання на відповідні норми ЗУ «Про доступ до публічної інформації» та не адресований відповідачу, як розпоряднику публічної інформації, а відтак спірні правовідносини мають приватно-правовий характер, судом першої інстанції ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні представник відповідача підтримала заяву про перегляд заочного рішення та просила її задовольнити, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та заяву про перегляд заочного рішення, дійшов до наступного.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 21 жовтня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задоволено; визнано бездіяльність Харківської міської ради в ненаданні інформації, розпорядниками якої вони є, на адвокатські запити адвоката Голубова Сергія Геннадійовича від 31.05.2024 року та 19.06.2024 року протиправною; зобов`язано Харківську міську раду у встановлений законом строк розглянути адвокатські запити ОСОБА_1 від 31.05.2024 року та 19.06.2024 року та надати інформацію, розпорядниками якої вони є, на адвокатські запити адвоката Голубова Сергія Геннадійовича від 31.05.2024 року та 19.06.2024 року.

Ухвалою суду від 23.07.204 року по справі відкрито спрощене провадження з повідомлення сторін, ухвалу отримано відповідачем в електронному кабінеті 23.07.2024 о 22:13 та засобами поштового зв`язку 02.08.2024. У судове засідання призначене на 22.08.2024 представник відповідача не з`явився, жодних клопотань суду не направив.

У судове засідання, призначене на 23.09.2024, представник відповідача повторно не з`явився, причин неявки не повідомив, повістку про виклик до суду доставлено в електронний кабінет 24.08.2024 о 2:34.

У судове засідання, призначене на 21.10.2024, представник відповідача повторно не з`явився, причин неявки не повідомив, повістку про виклик до суду доставлено в електронний кабінет 23.09.2024 о 21:00.

Частинами 2,5,6 статті 128 ЦПК України визначено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.

Згідно статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої, третьої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 23.07.2024 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін та встановлено відповідачу строк терміном 15 календарних днів з моменту отримання зазначеної ухвали надати суду відзив на позовну заяву.

Згідно довідки про доставку електронного документу, копія ухвали про відкриття провадження доставлена до електронного кабінету відповідача 23.07.2024 о 22:13 год.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Таким чином, днем вручення ухвали суду про відкриття провадження є 24.07.2024 року.

Відповідно до ст. 123, ч.3 ст. 124 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Таким чином, останнім днем на подання відзиву на позовну заяву є 09.08.2024.

Всупереч зазначеному, протягом 15 днів з дня отримання ухвали суду про відкриття провадження, представник відповідача не звернувся до суду з клопотання про продовження строку на подання відзиву з підстав зазначених у заяві про перегляд заочного рішення.

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Відзив на позовну заяву подається відповідачем у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі (частина перша статті 191 ЦПК України).

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За приписами ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані, зокрема, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю треба розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України).

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20 (провадження № 61-15126св21), зроблено висновок, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.

Процесуальний строк, виступає одним з ключових елементів цивільно-процесуальної форми, і в цілому направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження цивільного процесу у визначених ЦПК України часових рамках.

Зокрема, під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз ЦПК України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.

Процесуальні строки, з-поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків.

Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 175/957/19 (провадження № 61-12294св20).

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

При оцінці поважності причин пропуску строку необхідно звертати увагу не лише на об`єктивні, але й суб`єктивні чинники, зокрема поведінку особи, що свідчить про її наміри реалізувати процесуальні права. Згідно з усталеною судовою практикою поважними визнаються обставини, які виникли або тривали протягом строку звернення до суду оскарження, є об`єктивними, не залежать від дій особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами для своєчасного звернення до суду в конкретній справі.

Суд зазначає, що саме лише посилання представника відповідача на введення на території України воєнного стану, встановлення графіку відключення електроенергії тощо не є безумовним доказом наявності поважних причин пропуску процесуального строку, оскільки відповідачу наданий термін для подання відзиву 15 календарних днів, який є достатнім для підготування відзиву на позовну заяву враховуючи обставини та категорію справи, воєнний стан, графік відключення електроенергії тощо, а відтак доводи представника відповідача в цій частині безпідставні.

Як передбачено ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України).

Таким чином, представник відповідача у встановленому законом порядку було повідомлено про розгляд справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Зокрема ч.1 ст.19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно із п.1 ч.1 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

В п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 року, зазначено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення України (далі КупАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. У зв`язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).

Частиною 1 статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту. До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.08.2022 по справі №520/13981/21 зазначив, що сам собою адвокатський запит не є запитом про надання публічної інформації, оскільки може бути адресований не лише розпорядникам публічної інформації, визначеним Законом № 2939-VI, а більш широкому колу суб`єктів. До того ж запитувана в адвокатському запиті інформація, необхідна адвокатові для надання правової допомоги клієнтові, не обов`язково має бути публічною. Водночас такий запит може стосуватися й надання публічної інформації. У такому разі адвокат у запиті, крім посилання на відповідні статті Закону № 5076-VI, зобов`язаний послатися як на підставу для отримання інформації, яка підпадає під визначення публічної, й на відповідні статті Закону № 2939-VI, а також дотримати вимог останнього, звернувши увагу суб`єкта, якому адресовано адвокатський запит, на його статус розпорядника публічної інформації. Проте в цій справі, звертаючись до Уповноваженої особи з адвокатським запитом, Адвокатське об`єднання, зазначаючи про підстави отримання запитуваної інформації, послалося у своєму запиті виключно на статті 20, 23, 24 Закону № 5076-VI і запитувало інформацію, яка стосується приватноправових відносин, що не дає можливості вважати такий адвокатський запит одночасно й запитом на отримання публічної інформації. Спірні правовідносини щодо отримання інформації виникли між ТОВ «Машгідропривод», в інтересах якого адвокатський запит подало Адвокатське об`єднання, та ПАТ «Діамантбанк». З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від висновку, викладеного в її постанові від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а.

Враховуючи викладене, доводи представника відповідача в частині порушення судом юрисдикції є необгрунтованими, оскільки спірні правовідносини щодо отримання інформації виникли між ОСОБА_2 , в інтересах якого адвокатський запит подав ОСОБА_1 та відповідачем.

Частиною 1 ст. 288 ЦПК України передбачено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з?явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Суд не встановлено наявність доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, доводам відповідача надано оцінку в заочному рішення суду та про розгляд справи відповідач повідомлений вчасно та належним чином.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Желтяков проти України від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі Брумареску проти Румунії (Brumarescu v. Romania) [ВП],№28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі Рябих проти Росії (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст.6 конвенції, а також ст.1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись ст.ст. 287, 288 ЦПК України, суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника відповідача Харківської міської ради про перегляд заочного рішення від 21 жовтня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії залишити без задоволення.

Відповідно до вимог ч.4 ст.287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст ухвали складений 18.02.2025.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.В.Невеніцин