КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 361/9988/24

номер провадження 22-ц/824/4659/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду

цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
учасники справи: заявниця ОСОБА_1 ,

представник заявниці ОСОБА_2 ,

представник заінтересованої особи ОСОБА_4.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2024 року /суддя Василишина В.О./

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даною заявою, в якій просила видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_3 на строк 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав щодо неї, а саме заборонити перебувати у місці її проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2024 року у задоволенні заяви відмовлено. /а.с. 125-132/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, задовольнивши вимоги заяви.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема, звертаючись із заявою про видачу обмежувального припису заявником описувалось чотири епізоди психологічного насильства та надані докази на їх підтвердження. Висновок суду першої інстанції, що у матеріалах справи відсутні докази вчинення домашнього насильства психологічного характеру ОСОБА_3 є хибним.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернулась з відзивом на апеляційну скаргу, вказуючи на необґрунтованість та безпідставність її доводів. Наголошувала, що ОСОБА_3 постійно проживав разом із заявницею та дітьми і мав ключі до серпня 2024 р., поки заявниця не змінила замки та не позбавила останнього доступу до будинку, чим обмежила його в користуванні спільним майном та поставила у складні життєві умови. Твердження заявниці, про те, що ОСОБА_3 вчиняє відносно неї домашнє насильство психологічного характеру жодним належним та допустимим доказами підтверджено не було.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, зареєстрованому 19 лютого 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ружинського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 6.

Від спільного подружнього життя у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 27 травня 2016 року, що набрало законної сили 07 червня 2016 року, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 19 лютого 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ружинського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 6.

З матеріалів справи вбачається, що на даний час у провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа № 361/8810/24 (провадження № 2/361/5029/24) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, в якій заявлено вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в період з липня 2016 року по 25 травня 2023 року; визнання об`єктом права спільної сумісної власності та визнання у порядку поділу права власності на об`єкти нерухомого майна: земельної ділянки, кадастровий номер: :01:055:0093, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , будинку, загальною площею 203,6 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки, кадастровий номер: :01:055:0099, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; комплексу сонячних панелей потужністю 355 ватт у кількості 120 штук та інвектора мережевого у кількості 1 штука.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 397646334 від 03 жовтня 2024 року ОСОБА_1 значиться власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що 28 серпня 2024 року інспектором ВРПП Броварського РУП лейтенантом поліції Ващенком В.А. винесено терміновий заборонний припис стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , економічного характеру, яке полягало в обмеженні користування, а саме ключем від будинку стосовно постраждалої особи ОСОБА_7 . Терміновий припис стосовно кривдника винесено строком на 3 доби з 23 год. 00 хв. 28 серпня 2024 року та діє до 23 год. 00 хв. 31 серпня 2024 року.

З відомостей, наданих листами Управлінням патрульної поліції у Київській області від 22 серпня 2024 року № 89од/41/40/02-2024, від 03 вересня 2024 року № 94од/41/40/02-2024, від 03 вересня 2024 року № 95од/41/40/02-2024 вбачається, що станом на 22 серпня 2024 року відповідно до наявних облікових даних підсистеми «Адмінпрактика» системи ІПНП відносно ОСОБА_3 відсутні адміністративні матеріали за вчинення ним 19 серпня 2024 року адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена статтею 173-2 КУпАП. Село Пухівка Броварського району Київської області не є територією оперативного обслуговування підрозділів УПП у Київській області ДПП у зв`язку з чим підрозділами УПП у Київській області ДПП не здійснювалось оперативне реагування 19 серпня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно даних підсистеми «Адмінпрактика» інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» 28 серпня 2024 року на відпрацювання виклику у зв`язку зі зверненням ОСОБА_3 за телефонним номером екстреної служби 102, прибули окремі працівники Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Відмовляючи у вимогах заяви, суд першої інстанції вірно керувався вимогами пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» про те, що до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (частина друга статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків.

Обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (East/West Alliance Limited v. Ukraine, № 19336/04, § 166-168, від 23 січня 2014 року). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право: - втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними; - якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів; - втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 127/9600/22 (провадження № 61-8702св22)).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України).

Заявляючи вимогу про видачу обмежувального припису, заявниця посилається на вчинення колишнім чоловіком відносно неї домашнього насильства психологічного характеру. На підтвердження факту насильства заявниця посилається на звернення до правоохоронних органів з підстав вчинених погроз.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на достатність, на її думку, доказів на підтвердження вимог необхідності обмеження прав ОСОБА_3 .

Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції, за зверненнями заявниці, працівниками поліції не складені протоколи стосовно ОСОБА_3 , які би підтверджували факт вчинення ним правопорушення. Сам факт звернення до правоохоронних органів не є достатнім підтвердженням вчинення домашнього насильства та необхідності застосування судом до кривдника спеціальних заходів щодо його протидії.

Також встановлено застосування працівниками поліції термінового заборонного припису відносно ОСОБА_1 економічного характеру, яке полягало в обмеженні користування, а саме ключем від будинку стосовно постраждалої особи ОСОБА_7 .

Між сторонами існує спір, за позовом ОСОБА_3 щодо поділу майна подружжя, предметом спору у вказаній справі зокрема є житловий будинок АДРЕСА_1 . Станом на травень 2023 року ОСОБА_3 був зареєстрований у вищевказаному будинку, про що свідчить довідка № 285 від 06 травня 2023 року, видана Зазимською сільською радою Броварського району Київської області. З позовною заявою про поділ майна подружжя ОСОБА_3 звернувся у вересні 2024 року, із заявою про видачу обмежувального припису заявниця звернулася 04 жовтня 2024 року.

При розгляді даної справи встановлено, що учасники справи є колишнім подружжям, між ними існує приватно-правовий спір щодо поділу майна подружжя. Разом з тим, доказів на підтвердження чинення домашнього насильства психологічного характеру ОСОБА_3 у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» заявницею до суду не надано, а тому підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявниці у зв`язку з відмовою суду у видачі обмежувального припису відсутні.

Також враховано, що на даний час сторони у справі мають окреме місце проживання, їх зустрічі та спілкування носять періодичний характер, при цьому видача обмежувального припису щодо заінтересованої особи може призвести до порушення його прав, що за відсутності належних доказів на підтвердження вчинення ним домашнього насильства щодо заявниці є неприпустимим.

Таким чином, враховуючи, що суду не надано належних, достатніх та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно заявниці, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для видачі обмежувального припису.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2024 року - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: