Провадження 2 /522/1083/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

05 лютого 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого - судді Науменко А.В.,

за участю секретаря судового засідання Зелінська К.Ю..,

розглянувши позовну заяву в порядку загального позовного провадження КНП «Міська клінічна лікарня №11 ОМР до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину

В С Т А Н О В И В:

26.09.2024 року позивач КНП «Міська клінічна лікарня №11 ОМР звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину.

В обґрунтування позову позивач вказує, що Слідчим СВ відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні від 30.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України відносно ОСОБА_1 .

22 лютого 2024 року Приморський районний суд м. Одеси виніс вирок, звільнивши ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за примирення з потерпілим.

30.08.2023 року ОСОБА_1 скоїв ДТП, внаслідок якої потерпілий ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості та був госпіталізований до КНП «Міська клінічна лікарня №11» ОМР.

Потерпілий ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні з 30.08.2023 року.

Вартість бюджетних коштів на стаціонарне лікування ОСОБА_2 склала 16 878,15 грн. (згідно з довідкою-рахунком).

Позивач звертається до суду з вимогою стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 16 878,15 грн. на користь КНП «Міська клінічна лікарня №11» ОМР.

Ухвалою суду від 30.09.2024 року провадження по справі відкрито.

Ухвалою суду від 17.12.2024 року підготовче провадження закрито та призначити справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання призначене на 05.02.2025 року з`явився відповідач ОСОБА_1 . Від відповідача до суду надійшла заява, в якій вказує, що повністю сплачував лікування потерпілої в ДТП особи на суму більше 10000,00 грн, та надав відповідні квитанції. Позивач у позовній заяві просив суд розглянути справу без участі позивача.

Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що Слідчим СВ відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 Головного Управління Національної поліції в Одеській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України відносно ОСОБА_1 .

22 лютого 2024 року Приморський районний суд м. Одеси виніс ухвалу, звільнивши ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за примирення з потерпілим. Цивільний позов на стадії досудового слідства не подавався ані Прокурором, ані Позивачем.

Згідно ухвали суду, 30.08.2023 року ОСОБА_1 скоїв дорожньо-транспортну пригоду (ДТП), внаслідок якої потерпілий ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості та був госпіталізований до КНП «Міська клінічна лікарня №11» Одеської міської ради (ОМР).

Потерпілий ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні з 30.08.2023 року.

З позовом у якості доказу завданої шкоди та її суми надано лише Довідки-рахунок КНП «Міська клінічна лікарня №11» ОМР, де зазначена вартість бюджетних коштів на лікування ОСОБА_2 склала 16 878,15 грн.

У даній довідці зазначено, що у відділенні травматології ОСОБА_2 перебував 15 днів, а вартість одного дня становить 1125,21 грн. Однак, при детальному розгляді виявлено, що матеріали справи не містять жодних доказів, які підтверджують факт перебування ОСОБА_2 на лікуванні 15 днів. Це викликає обґрунтовані сумніви у точності інформації, наданої у довідці, а саме щодо встановлення (затвердження даної суми у якості тарифа, та що входить в цей тариф у якості "лікування"

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, на підставі яких було встановлено ціну за один день лікування у розмірі 1125,21 грн., тобто на переконання суду, розрахунок наданий у довідці здійснений без належного обґрунтування.

Крім того, суд зазначає, що Довідку підписано в.о. Заступника директора з ЕП Касаяні О.В., але матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження повноважень цієї особи, включаючи повноваження на формування такої довідки.

Таким чином, довідка-рахунок КНП «Міська клінічна лікарня №11» ОМР не може бути належним підтвердженням позовних вимог, а тому даний доказ не може вважатися достовірним та достатнім для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine, заява N 7460/03, § 26) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Отже, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 14.08.2018 року у справі № 905/2382/17, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.

Саме стандарт доказування, поряд із внутрішнім переконанням судді, дозволяє оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суддю у своїй версії, що робить оцінку доказів об`єктивною та більш обґрунтованою.

Судові акти різних національних судових інстанцій (Верховного Суду - справи № 917/1307/18, № 916/2403/18, № 910/18036/17, № 905/2382/17), як і Європейського суду з прав людини і основоположних свобод (рішення по справі «Бендерський проти України») орієнтують судову практику застосовувати при оцінці доказів стандарт доказування «баланс ймовірностей» (balance of probabilities), або як його ще називають «переваги більш вагомих доказів» (preponderance of the evidence), що притаманний саме приватно-правовим відносинам. За класичним визначенням цей стандарт тлумачиться як розумний ступінь ймовірності, але менш високий в порівнянні з кримінальною справою.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Саме за цим стандартом доказування, тягар доведення факту вважається виконаним, якщо на підставі поданих доказів можна зробити висновок, що факт швидше мав місце, ніж не мав.

Достатніми є докази, яких може бути достатньо для встановлення певного факту або усієї сукупності фактів, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторони. Однак це має місце поки існування цього факту не буде заперечене іншими доказами. Тобто такі докази не є безспірними, але якщо протилежна сторона не надасть належні докази для їх спростування, вони є достатніми для ухвалення рішення на користь особи, котра їх подала.

Відповідно доч.3ст.12ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що надані матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження обставин, викладених у позові. Отже, суд відмовляє у задоволенні позову через недоведеність викладених обставин.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову КНП «Міська клінічна лікарня №11 ОМР до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя А.В. Науменко

Повний текст рішення виготовлений 14.02.2025 року.

Суддя А.В. Науменко

05.02.25