КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №753/7478/23 Головуючий у 1 інстанції: Каліушко Ф.А.
Провадження №22-ц/824/556/2025 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Писаної Т.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 червня 2023 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2023 року ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Просило стягнути солідарно із ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за послугу з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води у розмірі 79 467,36 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 12 837,84 грн. та 3% річних у розмірі 5 157,98 грн., судовий збір за подання позовної заяви до суду у розмірі 2684,00 грн та 35,00 грн за отриману інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позову вказало, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 проживають у квартирі АДРЕСА_1 та отримують житлово-комунальні послуги за цією адресою. Відповідачі отримують послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, при цьому не виконують зобов`язання по їх оплаті, у зв`язку із чим за ними утворилась заборгованість, яку позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів з урахуванням нарахованих штрафних санкцій.

12 травня 2023 року до суду першої інстанції надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідачів. Згідно відповіді вбачається, що відповідач ОСОБА_4 за вказаною адресою по АДРЕСА_2 не значиться, оскільки вибув на підставі документу про підтвердження смерті від 14.03.2019. При цьому, в квартирі за вищевказаною адресою зареєстрованою значиться лише ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 червня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» заборгованість за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення у розмірі у розмірі 39 733,68 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 6 418,92 грн. та 3% річних у розмірі 2 578,99 грн., а разом 48 731,59 грн., а також судовий збір у розмірі 1 342,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що згідно з отриманою інформацією від КП «Київського міського бюро технічної інвентаризації» про право власності на квартиру, у якій сформувалась заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, власниками квартири зазначені відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в рівних долях. ОСОБА_3 за вказаною адресою не зареєстрована, згідно з інформацією з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА. Оскільки ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцевим судом закрито провадження щодо нього. Суд дійшов висновку, що стягненню підлягає заборгованість відповідно до частки права власності у квартирі, а саме частина від заявлених позивачем сум з ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 17 січня 2024 року ОСОБА_5 представник ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 червня 2023 року та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Суд першої інстанції не врахував інформацію, яку сам і витребував, адже згідно інформації із електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА ОСОБА_2 проживає разом з членами своєї родини та зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , отже вона є споживачем послуг ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ», і відповідно вона є належним відповідачем по справі.

Окрім того, ОСОБА_2 є власником частки квартири (1/2 квартири), у якій сформувалась заборгованість, і яку відповідач успадкувала від ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, відповідачі не скористались своїм правом для подачі відзиву.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у рівних долях, зокрема по 1/2 частині за кожним, на підставі договору купівлі - продажу квартири від 19.10.2001.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

При цьому, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 права власності на квартиру за вище вказаною адресою не мають.

Звертаючись до суду з заявленими вимогами щодо стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги позивач не врахував, що нерухоме майно, а саме 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 належить на праві власності відповідачу 1 - ОСОБА_1 , а відповідачі - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відповідних прав на це нерухоме майно не мають.

Як вбачається з матеріалів справи, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку по АДРЕСА_3 здійснюється ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» на підставі ліцензії № 198 від 01.06.2012 року.

Відповідач ОСОБА_1 не відмовлявся від надання позивачем житлово-комунальних послуг та отримував їх як власник майна, разом з тим своєчасно не вносив плату за користування, у зв`язку із чим за ним утворилась заборгованість станом на 01.04.2023 у розмірі 79 467,36 грн., яка складається з заборгованості за послуги з постачання гарячої води та послуг з централізованого опалення, що підтверджується копіями наявних рахунків в матеріалах справи.

При цьому, як було зазначено вище квартира АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, а отже відповідач ОСОБА_1 є відповідальним за невиконання свого обов`язку як власника 1/2 частини вказаної квартири у розмірі 50% частини заборгованої суми, а відтак суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості пропорційно розміру його частки у власності у сумі 79 467,36 грн. за спожиті послуги з постачання гарячої води та послуг з централізованого опалення, а саме 39 733,68 грн. (79 467,36 - 50%).

Беручи до уваги наведене та перевіривши наданий позивачем розрахунок суми штрафних санкцій, суд дійшов висновку, що сума штрафних санкцій на підставі ст. 625 ЦК України, яка підлягає стягненню становить 5 157,98 грн. - 3% річних та 12 837,84 грн. - інфляційної складової боргу.

Однак, врахувавши розмір частки у власності нерухомого майна ОСОБА_1 , суд першої інстанції стягнув з останнього на користь позивача 2 578,99 грн. суму 3% річних та 6 418,92 грн. інфляційну складову боргу.

Суд першої інстанції роз`яснив позивачу право звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за надані послуги з центрального опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_3 , після встановлення відповідного правонаступника чи спадкоємців померлого ОСОБА_4 , якому відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 19.10.2021 належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 за вказаною вище адресою.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення в оскаржуваній частині не відповідає.

Суд першої інстанції встановив, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до квартири АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ "Євро-Реконструкція" на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198 та відповідно до положень Закону України "Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" від 10 квітня 2014 року № 1198-VII, за яким виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності з 01 липня 2014 року є об`єкт господарювання з постачання теплової енергії.

Згідно з інформацією з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА відповідач ОСОБА_2 проживає разом із членами своєї родини та зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , а тому є споживачем послуг ТОВ «Євро-реконструкція» і, відповідно, є належним відповідачем по справі.

Відповідачі, як споживачі послуг, своєчасно не вносили плату за надані позивачем та спожиті ними послуги з централізованого опалення та за послуги з постачання гарячої води, у зв`язку з чим станом на травень 2023 року утворилась заборгованість за послугу з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води у розмірі 79 467,36 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 12 837,84 грн. та 3% річних у розмірі 5 157,98 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, приймаючи до уваги наявну заборгованість відповідачів, вважав, що згідно з отриманою інформацією від КП «Київського міського бюро технічної інвентаризації» про право власності на квартиру, у якій сформувалась заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, власниками квартири зазначені відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в рівних долях. ОСОБА_3 за вказаною адресою не зареєстрована, згідно з інформацією з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА. Оскільки ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцевим судом закрито провадження щодо нього. Суд дійшов висновку, що стягненню підлягає заборгованість відповідно до частки права власності у квартирі, а саме частина від заявлених позивачем сум з ОСОБА_1 .

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Правовідносини між сторонами у спірний період були врегульовані нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Закону України "Про теплопостачання", Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, однак втратили чинність 01 травня 2022 року, та Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 року № 690.

Водночас на час виникнення спірних правовідносин діяв Закон України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV, яким регулювалися основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Проте, 10 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII, який врегулював відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.

За змістом розділу VІ "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону встановлено, що Закон України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV в попередній редакції визнається таким, що втратив чинність з дня введення в дію Закону № 2189-VIII (тобто з 01 травня 2019 року), крім норм, що регулюють надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, управління будинком, спорудою або групою будинків, ремонту приміщень, будинків, споруд, які втрачають чинність через шість місяців з дня набрання чинності цим Законом (тобто з 10 червня 2018 року).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

У відповідності до пункту 2 частини першої статті 5 Закону № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Статтею 9 Закону № 2189-VIII унормовано, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини третьої статті 20 Закону № 1875-IV, частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За змістом статей 19, 25 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Частиною першою статті 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Дані норми закону регулюють відносини, що виникають при пасивній солідарності (множинності осіб на стороні боржника).

Згідно частини четвертої вищевказаної статті виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Отже, після виконання солідарного зобов`язання незалежно від того, виконане воно всіма боржниками або одним із них, воно повністю припиняється. Натомість виникає нове зобов`язання між боржником, який виконав зобов`язання, й іншими боржниками, яке визначено положеннями статті 544 ЦК України.

Аналіз наведених положень закону вказує на те, що позивач має право вимагати виконання обов`язку щодо сплати житлово-комунальних послуг як від власника квартири, так і від будь-якої іншої особи, яка зареєстрована або проживає у житлі власника, адже така особа на рівні з власником користується усіма житлово-комунальними послугами.

Виходячи зі змісту статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

У постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблені правові висновки про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічний правовий висновок міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17.

Враховуючи, що відповідачі у справі в розумінні положень Закону № 1875-IV і Закону № 2189-VIII є споживачами комунальних послуг, а відтак зобов`язані сплачувати фактично отримані послуги, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ " ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, позивач наполягав на тому, що відповідачі прострочили виконання грошового зобов`язання, тому з них підлягають стягненню заявлені суми інфляційних втрат і 3 % річних.

Так, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

Колегія суддів вважає, що нараховані позивачем інфляційні втрати та 3 % річних є правомірними і такими, що відповідачі зобов`язані сплатити позивачу за прострочення виконання зобов`язання з оплати комунальних послуг.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що такі послуги не надавались, або ж надавались в меншому об`ємі ніж включено до проведеного позивачем розрахунку.

Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За наслідками апеляційного розгляду установлено, що відповідачі у справі у спірний період зареєстровані у квартирі та споживають комунальні послуги, відтак є споживачами комунальних послуг, за які не сплачують у встановлені Законом строки, отже висновки суду першої інстанції про пред`явлення позову до неналежного відповідача не грунтуються на матеріалах справи та нормах законодавства.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції уважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, розмір заявлених позовних вимог підтверджено належним розрахунком, відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Установлено, що за звернення до суду із позовною заявою сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 гривень, за подачу апеляційної скарги сплачено 4026,00 гривень судового збору.

За результатами розгляду справи у суді апеляційної інстанції колегія суддів зробила висновок про задоволення апеляційної скарги, відтак судовий збір сплачений позивачем слід стягнути з відповідачів у рівних частинах.

Відповідно до статті 376 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" заборгованість за послугу з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води у розмірі 79 467,36 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 12 837,84 грн. та 3% річних у розмірі 5 157,98 грн, а всього 97 463,18 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ " на відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в суді першої інстанції, по 1342,00 гривень з кожного.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-реконструкція" на відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в суді апеляційної інстанції, по 2013,00 гривень з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Т.О. Писана