Номер провадження 2/754/2090/25
У Х В А Л А

Іменем України

20 лютого 2025 року Деснянський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді - Панченко О.М.

з секретарем судових засідань - Сарнавським М.О.

за участі відповідачки - ОСОБА_1

представника відповідачки - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Досінчук Федір Іванович про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

22.11.2021 року позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом.

Ухвалою суду від 25.11.2021 року позов залишено без руху, надано позивачці строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 17.12.2021 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 17.12.2021 року задоволено клопотання позивачки про забезпечення позову, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

02.05.2022 року відповідачкою ОСОБА_1 до суду подано відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 22.09.2022 року, що занесена до протоколу судового засідання закрито підготовче засідання, призначено розгляд справи по суті.

Ухвалою суду від 11.12.2023 року задоволено клопотання сторони позивача, призначено по справі посмертну судово-психіатричну експертизу.

27.02.2024 року листом заступника генерального директора з судових експертиз О.Ревенюка матеріали справи повернуто до суду без висновку експерта про проведення експертизи, оскільки позивачкою у справі не було оплачено витрати за її проведення.

Ухвалою суду від 28.02.2024 року поновлено провадження у справі.

В судове засідання, призначене судом на 28.01.2025 року о 10 годині позивачка та її представник не з`явилися. Судом було визнано причини неявки позивачки та її представника в судове засідання з неповажних причин зважаючи на те, що з наданої медичної документації на ОСОБА_3 , які надані до клопотання про відкладення судового засідання не вбачається, що лікарем рекомендовано лікування ОСОБА_3 в стаціонарі. Також представником позивача не було надано суду доказів про поважні причини її неявки в судове засідання, а саме участь в іншому судовому засіданні.

В судове засідання призначене судом на 20.02.2025 року на 14 годину позивачка та її представник не з`явилися. Від представника позивачки 19.02.2025 року (передано судді Панченко О.М. 20.02.2025 року) до канцелярії суду через систему "Електронний суд" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в якому вона посилається на те, що бере участь в іншому судовому засіданні у Києво-Святошинському районному суді Київської області, яке призначено на 14.00 годину 20.02.2025 року. Крім того на 20.02.2025 року у представника позивача призначені також інші судові засідання. Також позивачка наразі хворіє, чекає на призначення дати операції, а саме тотального ендопротезування лівого колінного суглобу, оскільки ходити наразі їй проблематично, що також не дозволяє їй бути присутньою в даному судовому засіданні.

Представник відповідача Циганок Т.В. в судовому засіданні 20.02.2025 року просив суд залишити позов без розгляду в зв`язку із повторною неявкою в судове засідання позивачки та її представника без поважних причин.

Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала думку свого представника.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися.

За вказаних фактичних обставин, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про залишення позову без розгляду, виходячи з наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно із ч. 1ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання правами не допускається.

Згідно приписів ст. 58, ч.ч. 3, 5 ст.223 ЦПК України позивач може забезпечити свою участь в судовому засіданні особисто або шляхом участі повноважного представника, при цьому особиста участь позивача не позбавляє його права мати при розгляді справі й представника, неявка ж представника за умови участі позивача не є перешкодою в розгляді справи, відкладення розгляду справи у такому випадку є правом, а не обов`язком суду, коли з урахуванням обставин суд дійде поважності причин та підстав відкладення справи, в той час у разі одночасної повторної неявки позивача та його представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від цих учасників процесу надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, та не з`явлення безпосередньо позивача не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно положень п. 3 ч. 1ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи.

Таким чином, згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка та представник позивачки не з`явилися два поспіль рази у судові засідання з розгляду справи по суті.

Причинами неявки в судове засідання призначене судом на 28.01.2025 року о 10 годині представник позивача вказувала на зайнятість її в іншому судовому процесі, при цьому доказів цьому суду надано не було, а також стан здоров`я позивачки, за яким вона не має можливості прибути до суду. Ухвалою суду, що занесена до протоколу судового засідання визнано причини неявки позивачки та її представника в судове засідання з неповажних причин, оскільки доказів про поважність причин такої неявки суду стороною позивача надано не було.

Причинами неявки в судове засідання призначене судом на 20.02.2025 року на 14 годину представник позивачки вказувала на її зайнятість в іншому процесі, а саме в розгляді іншим судом кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , розгляд якого призначено на 20.02.2025 року на 14 годину, а також стан здоров`я позивачки, за яким вона не має можливості прибути до суду. При цьому до клопотання про відкладення судового засідання представник позивачки додала витяг з "Судової влади" про призначені справи з якого вбачається, що на 20.02.2025 року на 14 годину Києво-Святошинським районним судом Київської області призначено розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_5 , проте у складі осіб, які беруть участь у даному кримінальному провадженні - відсутнє прізвище адвоката Кулік В.М. Крім того, як вбачається з цього витягу дата призначення розгляду кримінального провадження на 20.02.2025 року вказана - 11.02.2025 року, тоді як в цій справі судовий розгляд на 20.02.2025 року було призначено судом 28.01.2025 року, тобто раніше. Щодо поважності причин неявки в судове засідання самої позивачки, то представником позивачки долучено до клопотання консультативний висновок спеціаліста від 29.01.2025 року та консультативне заключення від 20.01.2025 року КНП "КМКЛ №7".

Згідно з "Правилами організації ефективного судочинства у судах першої інстанції" (розділ IV) п. 4.4. Клопотання про відкладення розгляду справи має бути направлено до суду завчасно будь-яким доступним для учасника справи способом. П. 4.5 передбачено, що не є поважною причиною і не має наслідком безумовне відкладення розгляду справи або оголошення перерви в розгляді:

- перебування учасника справи на іншому слуханні в іншій справі, що проводиться в цьому самому або іншому суді, зокрема в судах апеляційної та касаційної інстанції, яке було призначено або заплановано після призначення розгляду в цій справі;

- стан здоров`я, не підтверджений відповідними медичними довідками (листком непрацездатності) та/або з датою, що безпосередньо передує даті проведення призначеного розгляду, крім випадків, коли з наданого медичного документа прямо вбачається протипоказання для участі в судовому засіданні та/або коли медичне втручання призначене на час судового засідання.

Стороною позивача в обох випадках неявки в судове засідання самої позивачки зазначається те, що вона хворіє, чекає на призначення дати операції, а саме тотального ендопротезування лівого колінного суглобу, оскільки ходити наразі їй проблематично, що також не дозволяє їй бути присутньою в судовому засіданні. При цьому, суду не надано доказів поважності причин її неявки, таких як - медична довідка (листок непрацездатності) та/або з датою, що безпосередньо передує даті проведення призначеного розгляду, будь-який медичний документ з якого прямо вбачається протипоказання для участі в судовому засіданні та/або коли медичне втручання призначене на час судового засідання.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18 листопада 2022 року у справі № 905/458/21 зазначено, що нормами процесуального права передбачено право учасника справи: а) брати участь в судових засіданнях (особисто або через представника); б) не брати участі в судових засіданнях, подавши клопотання про розгляд справи за його відсутності, крім випадків, коли суд визнав явку учасника обов`язковою.

Аналіз зазначених норм процесуального права свідчить про те, що учасник справи не може відмовитися від свого права на участь в судових засіданнях за принципом мовчання, його волевиявлення щодо цього має бути формалізовано.

Правове значення для прийняття судом рішення про залишення позову без розгляду з підстави нез`явлення позивача у судове засідання, передбаченої цими нормами процесуального права, має одночасна наявність таких обставин: 1) належне повідомлення судом позивача про час і місце судового засідання; 2) неявка позивача в судове засідання або неповідомлення позивачем суду причин його неявки в судове засідання; 3) неподання позивачем суду заяви про розгляд справи за його відсутності.

Неявка позивача або його представника в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки може означати втрату позивачем юридичного інтересу до розгляду його справи судом.

Як зазначено у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 березня 2023 року у справі № № 755/21179/21 - у разі, якщо позивач не з`явився в судове засідання, однак, повідомив суду інформацію про причини своєї неявки, суд має здійснити оцінку поважності таких причин. За відсутності такого повідомлення суд приймає рішення про залишення заяви без розгляду.

Питання поважності причин неявки є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються відповідні обставини. Поважними причинами є лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язуються з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне вчинення певної процесуальної дії.

Положення статті 223 ЦПК України вказують на необхідність врахування судом поважності/неповажності повідомлених позивачем суду причин своєї неявки до суду в залежності від того, чи є ця неявка першою чи повторною, та передбачають настання процесуальних наслідків у кожному конкретному випадку.

Згідно з частиною першою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

ЄСПЛ у своїх рішеннях у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року зазначив, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду, за своєю природою, потребує регулювання з боку держави.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини своєї неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

У постановах Верховного Суду: від 11 січня 2023 року у справі № 500/3032/18 (провадження № 61-19742св21), від 12 січня 2023 року у справі № 205/3009/16 (провадження № 61-6033св22), від 14 лютого 2023 року у справі № 947/15909/21 (провадження № 61-10773св22) зазначено, що причини повторної неявки позивача в судове засідання правового значення не мають, а обов`язковими умовами для застосування передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України процесуальних наслідків повторної неявки позивача в судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи без його участі у судовому засіданні.

Правом на залишення позову без розгляду суд наділений лише у разі повторної неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача є негативним правовим наслідком для позивача у випадку зловживання ним своїми процесуальними правами, що презюмується.

Таким чином, положення частини п`ятої статті 223 та пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України дисциплінують позивача як ініціатора судового розгляду, стимулюють його належно користуватися своїми процесуальними правами, щоб не допустити затягування розгляду справи.

Суд зобов`язаний припиняти недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки до суду належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі.

Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору, зокрема забезпечує захист інтересів відповідача, який змушений витрачати час, кошти на свою чи представника явку в судові засідання.

Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, що бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Вказані наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути і поважними. Отже, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма є імперативною та дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.

Проте таких дій позивачка та її представник протягом тривалого часу перебування спору у суду не вчиняли взагалі.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21, провадження № 11-126заі22.

Суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Це забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору (постанови Верховного Суду, від 24 квітня 2019 року у справі № 757/23967/13-ц, провадження № 61-17220св18, від 28 жовтня 2021 року у справі № 465/6555/16-ц, провадження № 61-9020св21, від 12 травня 2022 року у справі № 645/5856/13-ц, провадження № 61-2876св20).

У рішенні від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03, у справі «Цихановський проти України» ЄСПЛ зазначив «:…. саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні»

Як вказано у Постанові Верховного Суду від 28 березня 2023 року у справі № 711/7486/19 (провадження № 61-10183св21), процесуальний закон щодо наслідків неявки позивача у судові засідання є зрозумілим і передбачуваним для нього, щодо його застосування існує усталена судова практика залишення позову без розгляду.

Обізнаність позивачки про дату, час та місце розгляду справи підтверджується матеріалами справи. Таким чином, стороні позивача було відомо про два останні судові засідання, однак до суду позивачка та її представник не з`явилися, причини неявки які були вказані в клопотаннях про відкладення розгляду справи, суд своїми ухвалами визнав неповажними, заяви про розгляд справи у їх відсутність або проведення судового засідання в режимі відеоконференції, - не подавали.

Отже, суд встановивши, що позивачка та її представник були повідомлені належним чином про судові засідання, які були призначені на 28.01.2025 року та 20.02.2025 року, двічі у судові засідання не з`явилися, заяв про розгляд справи за їх відсутності не подавали, та, визнавши відсутність поважних обставин для відкладення розгляду справи, доходить висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду на підставі частини п`ятої статті 223 та пункту 3 частин першої статті 257 ЦПК України.

При цьому слід ураховувати, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення його без розгляду, має право звернутися до суду повторно (частина друга статті 257 ЦПК України).

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Таким чином, відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, суд визнає, що позивачка та її представник вдруге поспіль не з`явилися до суду без поважних причин.

За таких обставин, враховуючи принцип розумності строків розгляду справи та те, що позивачка повторно не з`явилася у судове засідання для розгляду справи по суті, тим самим не проявляючи жодного інтересу до справи, вона не позбавлена була можливості подавати заяви через систему "Електронний суд", засобами електронного чи поштового зв`язку про її участь в режимі відео конференції або розгляд справи без її участі, зважаючи на те, що судом були визнані причини неявки до суду її та її представника з неповажних причин, суд дійшов висновку про необхідність залишення позовної заяви без розгляду.

Частиною 9 ст. 158 ЦПК України передбачено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.46,47,55,84,158,223,247,257,258,260,261,268,353,354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Досінчук Федір Іванович про визнання заповіту недійсним, - залишити без розгляду.

Скасувати заходи забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Досінчук Федір Іванович про визнання заповіту недійсним, накладені ухвалою суду від 17.12.2021 року та зняти арешт з нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 .

Роз`яснити позивачу, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення позовної заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя О.М. Панченко