КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/3094/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів - Писаної Т. О., Гаращенка Д. Р.

при секретарі Гайдаєнко В. С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Подільського районного суду міста Києва у складі судді Якимець О. І.

від 16 серпня 2024 року

у цивільній справі № 758/13272/23 Подільського районного суду міста Києва

за позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк»

про перерахунок заборгованості за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Перший український міжнародний банк», у якому просило здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором № 501 від 08.06.2021, з огляду на нікчемність пунктів про встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Зазначав, що 08 червня 2021 року позивач підписав заяву № 501 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, згідно якої ним отримано споживчий кредит в розмірі 36 914 грн строком на 36 місяців зі сплатою відсотків в розмірі 0,01% річних (пункт 6 заяви розмір процентної ставки). Окрім того, пунктом 5 заяви визначено розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості і розмірі 2,99%. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості щомісяця складає 1103,73 грн, що в сукупності за весь період строку кредитування становить 39 734,28 грн. За період з 08.06.2021 (дати укладення договору) по 08.10.2022 позивачем було сплачено на рахунок відповідача 24 475,81 грн, з яких: 12 330,70 грн тіло кредиту; 12 141,03 грн комісії; 4,08 грн відсотки за кредитом.

Також зазначав, що 17.02.2023 ОСОБА_1 звернувся до відповідача з вимогою про перерахування кредитної заборгованості по зазначеному договору з урахуванням безпідставного нарахування комісії за обслуговування кредиту, а сплачені кошти в розмірі 12 141,03 грн просив зарахувати на погашення відсотків та тіла кредиту. Однак на вимогу позивача відповідач відповіді не надав.

З огляду на викладене, позивач просив суд зобов`язати АТ «Перший Український міжнародний банк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 501 від 08 червня 2021 року, з огляду на нікчемність пунктів про встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 16 серпня 2024 року відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального права, просив рішення суду скасувати, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Зазначає, що відповідач відзиву не подав, жодних документів на спростування позовних вимог матеріали справи не містять, районний суд послався на підстави недійсності правочину, про яку позивачем взагалі не заявлялось. Банком не заначено та не надано жодних доказів наявності наданих ОСОБА_1 переліку послуг з обслуговування кредиту та погодження їх із споживачем про укладенні оспорюваного кредитного договору.

Також вказував, що ні в кредитному договорі, ні в додатках до нього не зроблено розрахунок з чого ж саме складається комісія за обслуговування кредиту, яка більше ніж 50% щомісячного платежу по тілу кредиту, що суперечить здоровому глузду та принципу справедливості.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався також на те, що у даній справі АТ «Пумб» не зазначила та не надало жодних доказів наявності наданих ОСОБА_1 переліку послуг з обслуговування кредиту та погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. Тому, з огляду на нікчемність умов про застосування комісії за обслуговування кредиту, у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину, вважає, що зобов`язання Банку здійснити перерахунок заборгованості позивача найкраще забезпечує захист інтересів у правовій визначеності.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Учасники справи до суду не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причину своєї неявки суд не повідомили.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Встановлено, що 08 червня 2021 року ОСОБА_1 підписав заяву № 501 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, якою підтвердив прийняття публічної пропозиції АТ «Перший український міжнародний банк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 16).

Надано споживчий кредит у розмірі 36914 грн строком на 36 місяців зі сплатою відсотків в розмірі 0,01% річних (п. 6 заяви).

Відповідно до п. 5 заяви визначено розмірі комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99%.

Зазначено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості щомісяця складає 1103,73 грн, що в сукупності складає за весь період строку кредитування 39 734,28 грн.

З матеріалів справи вбачається, що за період з 08.06.2021 (дати укладення договору) по 08.10.2022 позивачем ОСОБА_1 було сплачено на рахунок відповідача АО «Пумб» 24 475,81 грн, з яких 12 330,70 грн - тіла кредиту, 12 141,03 грн - комісії, 4,08 грн - відсотків за кредитом (а.с. 9-11).

17 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з вимогою про перерахування кредитної заборгованості по договору 501 від 08.06.2021 з урахуванням безпідставного нарахування комісії за обслуговування кредиту, а сплачені кошти в розмірі 12 141,03 грн зарахувати на погашення відсотків та тіла кредиту (а.с. 14). Однак вимога позивача залишилась відповідачем без розгляду.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивач був ознайомлений з умовами договору, всіма істотними обставинами та наслідками його підписання, що підтверджується його особистим підписом; будь-яких доказів, які б свідчили, що банком встановлено комісію саме за отримання позивачем на його вимогу одноразової інформації, яка є безоплатною, суд першої інстанції не встановив, а відтак суд першої інстанції дійшов висновку про те, що кредитний договір укладений сторонами з дотриманням вимог закону, необхідних для чинного правочину.

З такими висновками колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до частини першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19,якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

З урахування викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків відмовляючи у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачу ОСОБА_1 було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, а відтак положення пунктів кредитного договору, укладеного 08 червня 2021 року № 501 між ОСОБА_1 та АТ «Перший український міжнародний банк» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у терміни та у розмірах, визначених умовами кредитних договорів та у графіках щомісячних платежів, є нікчемними.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що комісія за обслуговування кредиту може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць.

Доводи апеляційної скарги позивача суд апеляційної інстанції вважає слушними та такими, що заслуговують на увагу.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнові права позивача було порушено відповідачем.

З огляду на встановлені у справі обставини, а також сформульовані висновки щодо нікчемності умов п. 5 договору, щодо встановленого розміру комісії за обслуговування кредитної заборгованості, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про зобов`язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості забезпечують захист інтересу позивача у правовій визначеності, та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги позивача заслуговують на увагу суду, адже суд зробив висновки, які не відповідають встановленим обставинам справи, а рішення суду ухвалено за невірного застосування норм матеріального права, при вирішенні даного спору, суд першої інстанції мав врахувати правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

З огляду на вищевикладене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

Щодо судових витрат, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що відповідно до статті 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову та апеляційної скарги, а також враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1073 грн 60 коп. та за подання апеляційної скарги в розмірі 1610 грн 40 коп. підлягає стягненню з АТ «Перший український міжнародний банк» в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 серпня 2024 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №501 від 08 червня 2021 року з огляду на нікчемність пунктів про встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 1073 грн 60 коп. та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 1610 грн 40 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений «17» лютого 2025 року.

Судді: Є. П. Євграфова

Т. О. Писана

Д. Р. Гаращенко