Справа №333/7899/24
Провадження № 2/333/593/25
11 лютого 2025 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді Холода Р.С.,
за участю секретаря судового засідання Марченко В.С.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя,цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
10.09.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що квартира, яка розташова за адресою: АДРЕСА_1 відноситься до державного житлового фонду.
В квартирі крім нього зареєстрований його брат ОСОБА_3 , який не мешкає за адресою реєстрації з жовтня 2023 року, не сплачує комунальні послуги та не має в ній особистих речей.
Реєстрація відповідача в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 чинить йому перешкоди у користуванні житлом, так як він змушений нести додаткові витрати на комунальні послуги.
З цих підстав, ОСОБА_1 просить суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 16.09.2024 року провадження по справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 27.11.2024 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові, просили суд їх задовольнити.
ОСОБА_1 додатково пояснив, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 не приватизована, її отримали від підприємства його покійні дід та баба. У вказаній квартирі зареєстровані 4 особи, а саме: він, його двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , 2012 року народження, ОСОБА_5 , 2019 року народження, а також його рідний брат - ОСОБА_3 . В квартирі окрім нього та двох його дітей, без реєстрації проживає його дружина ОСОБА_6 .
ОСОБА_3 постійно проживав в ній до 2022 року. Його брат зловживає спиртними напоями, тому періодично пропадав, а потім з`являвся. У жовтні 2023 року відповідач остаточно зібрав свої речі та пішов з дому. Де проживає ОСОБА_3 йому не відомо, друзі повідомили, що у якоїсь жінки.
Коли ОСОБА_3 подзвонив йому, то він казав, що потрібно приватизувати квартиру, однак відповідач відповів, що по квартирі багато боргів за комунальні послуги, тому він не зацікавлений у її приватизації. Після того як його брат дізнався, що потрібно йти до ТЦК, щоб знятися з місця реєстрації, він відмовився це зробити самостійно.
Він попереджав брата, що буде звертатися до суду з цим позовом.
Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання жодного разу не з`явився, на адресу відповідача, за якою останній зареєстрований було направлено судові повістки. Однак, на адресу суду повернулися конверти із судовими повістками про виклик до суду без вручення адресату, причина «адресат відсутній за вказаною адресою».
З огляду на викладене, керуючись ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов до висновку про розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів та відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, ухвалити заочне рішення.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона є хрещеною мамою ОСОБА_8 (сина позивача) та подругою дружини позивача ОСОБА_6 , тому вона знайома з позивачем та відповідачем. Після того як ОСОБА_6 повернулася з Польші (у серпні 2023 року) вона раз на тиждень приїздила до них в гості. ОСОБА_3 вона не бачила приблизно з жовтня 2023 року, в квартирі його особистих речей немає. Коли вона запитувала про відповідача, їй відповіли, що він зібрав свої речі та пішов з дому, можливо ховається від ТЦК. Востаннє вона була в гостях у позивача 29.11.2024 року.
Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що він з позивачем перебуває в дружніх відносинах 15 років. Приблизно 1 раз на місяць він приїздить в гості до ОСОБА_1 , в останнє був у нього вдома 06.02.2025 року. З ОСОБА_3 він знайомий, так як він проживав разом з ОСОБА_10 в одній квартирі, але не бачив його з жовтня 2023 року. В квартирі особистих речей відповідача також немає.
Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЖК Української РСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
Судом встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_11 (який на час розгляду справи помер) та його родині у складі 3 осіб, а саме: ОСОБА_12 (дружині), ОСОБА_13 (дочці), ОСОБА_12 (дочці), видано ордер № 4551 на підставі рішення виконавчого комітету Орджонікідзевської районної ради від 18.08.1981 № 245, на право заселення до квартири АДРЕСА_2 .
Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_14 .
Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.09.2023 року в визнано ОСОБА_15 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Як вбачається з копії паспорта ОСОБА_1 , останній зареєстрований в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні встановлено, що неповнолітні діти позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстровані за адресою:АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Згідно з ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.
Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Таким чином, вищевказана квартира є житлом позивача у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Статтею 72 ЖК Української РСР визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
При вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого жилого приміщення.
Факт не проживання ОСОБА_3 у спірному житлі підтверджуєтьсяматеріалами справи та показаннями свідків.
Доказів, які б свідчили про поважні причини відсутності ОСОБА_3 за місцем його реєстрації, судом не отримано.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 не мешкає за адресою: АДРЕСА_1 без поважної причини більше 6 місяців, отже за нею не збереглося право на житлове приміщення.
Враховуючи викладене, розглянувши позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому задовольняються судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позовних вимог, судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. судом покладається на відповідача.
Керуючись ст.ст. 130, 141, 200, 223, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 .
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) - 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на поданні заяви про його поновлення якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Повний текст заочного рішення складено 21.02.2025 року.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя Р.С. Холод