ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/598/25 Справа № 212/6107/24 Суддя у 1-й інстанції - Колочко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
УХВАЛА

18 лютого 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Агєєва О.В.,

суддів: Бондар Я.М., Корчистої О.І.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, клопотання Акціонерного товариства «Українська залізниця» про зупинення розгляду справи у цивільній справі №212/6107/24 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача АТ «Укрзалізниця» про стягнення недоплаченої допомоги на оздоровлення, в обґрунтування позову зазначено, що позивач з 01.11.2007 по 01.02.2024 працювала на підприємстві відповідача у Криворізькій дирекції залізничних перевезень Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на різних посадах. За період з 2017-2021 року перебувала у щорічних відпустках та користувалася правом на отримання матеріальної допомоги, яка їй була виплачена, але у меншому розмірі, ніж це передбачено Колективним договором, і недоплачена допомога становить 9 924 грн.

Просила суд стягнути з відповідача на її користь 9 924 грн. недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 липня 2024 року позов ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення задоволено - стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 недоплачену матеріальну допомогу на оздоровлення за 2017-2021 роки у розмірі 9 924 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500 грн. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» судовий збір у дохід держави в розмірі 1 211,20 грн.

Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідач АТ «Українська залізниця» подав апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до вимог п. 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до законодавчих актів України від 06.12.2016 року № 1774, встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується, як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, крім розрахунку щорічного обсягу фінансування статутної діяльності політичних партій. Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону № 1774 встановлено, що з 01.01.2017 мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується, як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів. з огляду на відсутність факту визнання недійсними пунктів 3, 5 розділу ІІ Закону 1774, імперативна норма закону щодо незастосування з 01.01.2017 року у колективних договорах розрахункової величини у вигляді мінімальної заробітної плати має виконуватися в повному обсязі всіма без винятку суб`єктами на території України.

На виконання вимог Закону та з метою приведення у відповідність умов Колективного договору до вимог законодавства керівництвом СП «Криворізька дирекція залізничних перевезень» і президією Криворізької територіальної профспілкової організації постанови № П-5-8г/а про застосовування з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом».

Висновки суду першої інстанції про застосування до спірних відносин статті 9 КЗпП України є помилковими

Крім того, судом першої інстанції не були застосовані строки позовної давності до спірних правовідносин.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

23 вересня 2024 року АТ «Українська залізниця» подало до апеляційного суду клопотання про зупинення провадження у даній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку справи №216/7179/23, оскільки за предметом, підставами позову, а також змістом позовних вимог, дані справи є подібними.

Дослідивши доводи клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відмову АТ «Українська залізниця» у зупиненні провадження у даній справі, з огляду на таке.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Відповідно до ст. 252 ЦПК України зупинення провадження у справі є правом суду, а не обов`язком.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі в цьому випадку зупиняється до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

У пункті 33 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за №2 роз`яснено, що визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК України, в редакції, що діяла по 14 грудня 2017 року, підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Варто враховувати, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у цій справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

У даному випадку, відриття Верховним Судом провадження у справі №216/7179/23 не може бути перешкодою для апеляційного розгляду цієї цивільної справи, оскільки, зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду,

За наведених обставин суд вважає, що заявником не доведено, а колегією суддів не встановлено наявність об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до закінчення перегляду в касаційному порядку справи №216/7179/23.

З огляду на зазначене, суд відмовляє АТ «Українська залізниця» у зупиненні провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 251, 252, 367, 381-384 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Відмовити представнику Акціонерного товариства «Українська залізниця» в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: