Справа № 191/3154/24
Провадження № 2/191/1058/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
17 лютого 2025 року м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Порошиної О.О.
за участю секретаря Резніченко К.Є.
згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-ФАКТОРИНГ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 06.09.2021 між ТОВ «АРАГОН» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №6185049 за допомогою його підписання електронним одноразовим персональним паролем-ідентифікатором.
Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «АРАГОН» надав відповідачу у користування грошові кошти в сумі 3700,00 грн. строком на 15 днів зі сплатою відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику та до закінчення строку, на який видавався кредит, шляхом перерахування грошових коштів на банківську карту, яка належить відповідачу.
19.01.2022 між ТОВ «ФК «АРАГОН» та ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №19.01.2022, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.
Станом на день звернення до суду заборгованість за кредитним договором відповідачем не погашена.
Банк виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредит. Відповідач належним чином не виконував передбачені договором зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість. Тому, посилаючись на зазначені обставини, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором та судові витрати.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтвердив та просив їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився. Заяву про слухання справи за його відсутністю не надав. Про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином - у відповідності до вимог ч. 6, п. 2 ч. 7 ст. 128, ч. 9 ст. 130 ЦПК України, судовими повістками про виклик за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання.
Відповідно до ст.280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував.
Враховуючи вищенаведене і прийняття судом ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи, наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків.
У судовому засіданні встановлено, що 06.09.2021 між ТОВ «АРАГОН» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №6185049 за допомогою його підписання електронним одноразовим персональним паролем-ідентифікатором. В цей же день ОСОБА_1 підписав Анкету, яка містить персональні дані про особу.
Відповідач добровільно за допомогою мережі інтернет перейшов на офіційний сайт Товариства, обрала для себе у вбудованому калькуляторі бажану суму грошових коштів та бажаний строк кредитування, зазначив свої персональні дані, в тому числі і банківську картку, на яку в подальшому отримав грошові кошти у сумі 3700,00 грн., пройшла всі етапи підтвердження наміру вступити в договірні відносини з Товариством та уклав кредитний договір.
Відповідно до довідки щодо ідентифікації позичальника в системі ТОВ «Фінансова компанія «Аргон» позичальник ОСОБА_1 уклав договір №6185049 від 06.09.2021 р., сума кредиту 3700,00 грн., перераховано кошти позичальнику 06.09.2021 18:59:56. (а.с. 17).
ТОВ «ФК «АРАГОН» свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, перерахувавши грошові кошти в сумі 3700,00 грн. на банківську карту, що належить відповідачу, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» №28/04 від 02.04.2024 (а.с. 14).
Відповідно до п. 3.1, 3.2 кредитного договору №6185049 від 06.09.2021 р. кредит надається строком на 15 днів до 21.09.2021 р. від дати отримання позичальником кредиту. Але не більше 30 днів. Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строк визначений п.3.1 цього договору.
П. 4.1 кредитного договору погоджена знижена процентна ставка в розмірі 1,9% процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом (плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою і становить 693,5% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом) застосовується на період строку надання кредиту, зазначеного в п. 3.1 даного Договору, якщо Позичальник здійснить повне погашення кредиту в цей строк надання Кредиту або протягом трьох робочих днів, що слідує за датою, визначеною в п. 3.1 даного Договору. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання кредиту та включаючи дату його повернення, крім випадку передбаченого п. 4.6. цього Договору. У випадку дострокового погашення кредиту, нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом, враховуючи день погашення. Знижена процентна ставка скасовується з дати її застосування, у разі якщо до відносин між сторонами застосовується Стандартна процентна ставка 2,3 % є фіксованою і становить 839,5% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом).
Відповідно до абз. 2 п. 4.6 кредитного договору в будь-якому випадку проценти нараховуються до повного виконання позичальником своїх зобов`язань по сплаті заборгованості за цим договором, проте не більше ніж 100 календарних днів з першого дня прострочення.
Графіком платежів Додаток №1 до договору позики №6185049 від 06.09.2021 р. встановлена періодичність та розміри платежів позичальника з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом та в якому містить процентна ставка 1,9%. Графік платежів підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с.10 зворот).
19.11.2022 між ТОВ «ФК «АРАГОН» (клієнт) та ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» (фактор) було укладено договір факторингу №19/01.2022, відповідно до умов якого до ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №6185049 від 06.09.2021 р. (а.с.41-42).
Відповідно до п. 1.1 договору факторингу клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов`язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями, які виникли та існують на дату укладення цього договору та визначені в додатку №1 до даного договору.
Згідно з п. 1.2 договору факторингу фактор займає місце клієнта (як кредитора) в зобов`язаннях, що виникли із договорів визначених в Додатку №1 до договору відносно усіх прав клієнта, у тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі.
19.01.2022 акт прийому - передачі до договору про надання фінансових послуг факторингу №19/01.2022 від 19.01.2022 був підписаний ТОВ «АРАГОН» та ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» (а.с. 42 зворот).
За розрахунком заборгованості за кредитним договором №6185049 від 06.09.2021 р. нараховано інфляційні збитки за період з 01.02.2022 р. по 24.02.2022 року у розмірі 88,45 грн., 3% річних за період з 01.02.2022 р. по 24.02.2022 року у розмірі 37,40 грн. (а.с. 15-16).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Також,статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Будь-яких доказів на спростування того, що договір був укладений в електронному вигляді, відповідачем не надано.
Ст. 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, до позивача перейшли права первісного кредитора ТОВ «АРАГОН» за кредитним договором №6185049 від 06.09.2021 р. в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Як вбачається з Договору №6185049 від 06.09.2021 р., відповідачу було надано кредит в сумі 3700,00 грн. строком на 15 днів до 21.09.2021 включно, зі сплатою 1,9% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, що також передбачено Графіком платежів.
Разом з цим зазначена сума позивачу не передавалась відповідно до договору факторингу №19/01.2022 укладеного 19.01.2022 між ТОВ «ФК «АРАГОН» (клієнт) та ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» (фактор), оскільки відповідно до п. 1.1 договору факторингу клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов`язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями, які виникли та існують на дату укладення цього договору та визначені в додатку №1 до даного договору.
Також суд звертає увагу на наступні правові позиції:
В постанові від 05 квітня 2023 року по справі №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання».
З кредитного договору №6185049 від 06.09.2021 р. вбачається, що строк кредитування за вказаним Договором закінчився 21.09.2021 р., а отже і право кредитодавця нараховувати проценти на підставі статті 1048 ЦК України припинилося.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно з принципом диспозитивності, встановленимст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено факт невиконання належним чином зобов`язань по поверненню кредитних коштів відповідачем.
Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивачем надано розрахунок інфляційних збитків та 3% річних за період з 01.02.2022 до 24.02.2022, заборгованість складає: 88,45 грн. збитки завдані інфляцією, 37,40 грн. 3% річних. З розрахунку вбачається, що нарахування індексу інфляції та 3% річних здійснено на заборгованість за кредитним договором, яка включає основний борг і проценти.
Постановою Верховного Суду від 12.03.2018 у справі № 914/712/16 зазначено, що базою для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, згідно з ч. 2ст. 625 ЦК України, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану»розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19 наступного змісту:
«18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що нарахування індексу інфляції та 3% річних здійснено на заборгованість за кредитним договором, яка включає основний борг і проценти.
Судом здійснено перерахунок нарахувань, передбачених ч. 2ст. 625 ЦК України, на суму основного боргу 3700,00 грн. та отримано такі суми:
74,00 грн. - інфляційні втрати з 01.02.2022 по 23.02.2022 (включно в межах позовних вимог), з розрахунку (102,00 : 100) = 1.02; 3700 (сума заборгованості) x 1.02 - 3700 = 74,00 грн.;
6,69 грн. - 3% річних з 01.02.2022 р. по 23.02.2022 (включно), виходячи з розрахунку 3700 грн. х 3% /365 днів х 22 дні) .
Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та підлягає частковому стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 438,82 грн.
Крім того, позивачем заявлено про відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 4900,00 грн., стосовно якого суд зазначає таке.
Відповідно до договору про надання правової допомоги №11/01/2024 від 11.01.2024 р., укладеному між клієнтом ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» та адвокатським бюро «Альма Теміс», предметом договору є надання юридичної допомоги клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.
Додатковою угодою №2 до договору про надання правової допомоги №11/01/2024 від 11.01.2024 р. від 17.04.2024 р. п.1.1 договору викладено в редакції: надання юридичної допомоги по захисту прав та інтересів з питань, що відносяться до юрисдикції господарських судів, судів загальної юрисдикції, адміністративних судів по справам про стягнення заборгованості за кредитними договорами, зокрема з ОСОБА_1 (а.с.38).
Суду надано акт прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги №11/01/2024 від 11.01.2024, згідно з яким адвокатом надано клієнту правової допомоги на суму 4900,00 грн. (а.с.32).
Зазначений гонорар було сплачено клієнтом адвокату, що підтверджується платіжною інструкцією №2465 від 17.06.2024 (а.с.31).
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Така заява була зроблена представником позивача зокрема у позовній заяві.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 №301/1894/17 вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких зокрема відносяться витрати на професійну правничу допомогу покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про стягнення витрат на правову допомогу в межах доведених позивачем витрат пропорційно задоволеним вимогам, а саме в сумі 882,00 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 128, 258, 259, 263-265, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-ФАКТОРИНГ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя О. О. Порошина