ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/273/25 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

за участі секретаря Дідух М.Є.

та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/21490/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Брикса Христина Ігорівна, на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 січня 2025 року, постановлену суддею Братасюком В.М., за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

у жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, а саме визнати земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення садівництва у с. Лозова, Тернопільського району, Тернопільської області розміром 614 кв.м. З присвоєним кадастровим номером: :01:001:0676 та садовий будинок загальною площею 232,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

У січні 2025 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Брикси Х.І. надійшла до суду заява про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на: 1/2 частину земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення садівництва у с. Лозова, Тернопільського району Тернопільської області розміром 614 кв.м. з присвоєним кадастровим номером: :01:001:0676; 1/2 частину садового будинку загальною площею 232,1 кв.м. за адресою садівницьке АДРЕСА_1 .

Необхідність застосування заходів забезпечення позову ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що є всі підстави вважати, що відповідач реалізує намір відчужити належне нерухоме майно, що унеможливить в подальшому виконання рішення суду про поділ майна подружжя, чи значно утруднить його виконання.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 січня 2025 року в задоволенні заяви представника позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову у спосіб накладення арешту на 1/2 частину земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення садівництва у с. Лозова, Тернопільського району Тернопільської області розміром 614 кв.м. з кадастровим номером: :01:001:0676 та 1/2 частину садового будинку загальною площею 232,1 кв.м. за адресою садівницьке АДРЕСА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, представник ОСОБА_1 - адвокат Брикса Х.І. подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 січня 2025 року скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника посилається на те, що є всі підстави вважати, що спірні об`єкти нерухомості, які є спільною сумісною власністю сторін, без згоди позивача можуть бути відчужені на користь третіх осіб, оскільки реєстрацію права власності садового будинку загальною площею 232,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 садівницьке товариство Сонячне було здійснено на відповідача без нього за довіреністю на третю особу та без згоди ОСОБА_1 як співвласника. При здійсненні державної реєстрації спільного об`єкта нерухомості не враховані обставини, які свідчать про спільну сумісну власність об`єкта нерухомості.

Хибним є висновок суду про недоцільність вжиття заходів забезпечення позову через неможливість вчинення угод з відчуження нерухомого майна в умовах заблокованих реєстрів, що адмініструються Міністерством юстиції України, оскільки за офіційною інформацією Міністерства юстиції України дані обставини носять тимчасовий характер, частина реєстрів відновила діяльність.

Вважають, що накладення арешту на 1/2 частину спірних об`єктів нерухомого майна, оформлених на відповідача, не порушує права інших осіб, оскільки відповідач володіє даним майном одноособово, однак дозволить захистити майнові права заявника від можливих недобросовісних дій з боку відповідача для забезпечення реального та ефективного судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь ОСОБА_1 , в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Представник ОСОБА_3 - адвокат Собчук В.К. подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Брикси Х.І., у якому зазначив, що жодних доказів або доводів, що спірне майно, після пред`явлення позову до відповідача, може бути відчужене на момент виконання рішення, заявником не надано.

В зв`язку з цим посилання в заяві про забезпечення позову на те, що відповідач може прийняти заходи щодо відчуження майна без надання відповідних доказів є лише припущенням заявника, яке не свідчить про вчинення дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання, тому не може бути підставою для застосування заходів забезпечення позову, оскільки у зворотному випадку призведе до безпідставного обмеження права власності ОСОБА_3 .

Будь-яке відчуження нерухомого майна, придбаного у шлюбі, здійснюється за письмовою нотаріально посвідченою згодою іншого з подружжя (колишнього з подружжя). Указаний порядок деталізований у п. 4.2, 4.4 наказу Мінюсту № 296/5 від 22.02.2012 "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України".

Отже, чинним законодавство передбачені процесуальні запобіжники відчуження майна одним із подружжя, без наданням згоди іншим з подружжя (колишнього з подружжя).

За таких обставин, вважають, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Брикса Х.І. апеляційну скаргу підтримала з мотивів, викладених у ній.

Представник ОСОБА_3 - адвокат Собчук В.К. повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету, про що в матеріалах справи наявна довідка про доставку електронного документа.

Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 23 травня 2009 року зареєстровано шлюб, який 20 листопада 2017 року розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду.

Під час шлюбу подружжям за спільні кошти придбано земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення садівництва у с. Лозова, Тернопільського району Тернопільської області розміром 614 кв.м. з присвоєним кадастровим номером: :01:001:0676.

Право власності за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 24 червня 2011 року, зареєстрованим в реєстрі за № 1066 та Витягом з Державного реєстру правочинів оформлене на ОСОБА_3 .

У період шлюбу на вказаній земельній ділянці був побудований садовий будинок загальною площею 232,1 кв.м., якому присвоєно адресу АДРЕСА_1 садівницьке товариство Сонячне.

Відповідно до інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 28 серпня 2024 року право власності на садовий будинок за адресою АДРЕСА_1 садівницьке товариство Сонячне зареєстроване на ім`я ОСОБА_3 .

Відмовляючи у задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено реальних обґрунтувань для застосування заходів забезпечення позову у визначений ним спосіб та не подано доказів, що невжиття заходів утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів з огляду на таке.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заході забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Верховний Суд у постановах від 31 липня 2024 року в справі № 623/2015/21, від 29 липня 2024 року в справі № 761/80/23, від 15 липня 2024 року в справі № 361/5905/23 та інших виснував, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За вимогами пункту 3 частини першої статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1); забороною вчиняти певні дії (пункт 2).

Вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Під час розгляду заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Такі правові висновки викладені Верховний Судом у постановах від 17 червня 2024 року у справі № 644/1482/22, від 01 травня 2024 року у справі № 638/6777/23, від 21 лютого 2024 року у справі № 201/9686/23, від 11 серпня 2022 року у справі № 522/1514/21 та інших.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від конкретного випадку.

Звертаючись у суд першої інстанції із заявою про забезпечення позову, позивач просила суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на 1/2 частину земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення садівництва у с. Лозова, Тернопільського району Тернопільської області розміром 614 кв.м. з присвоєним кадастровим номером: :01:001:0676; 1/2 частину садового будинку загальною площею 232,1 кв.м. за адресою садівницьке АДРЕСА_1 .

Слід зауважити, що арешт майна це накладення заборони на право вільно розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна, обмеження в користуванні цим майном, тобто є втручання в основоположне право особи вільно розпоряджатися і володіти належним йому майном.

Як вбачається з доводів заяви про забезпечення позову, що представник заявника належним чином не обґрунтовувала підстави застосування заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, не зазначила обставини, які свідчать про те, що неприйняття вказаного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також не підтвердила наведені обставини належними й допустимими доказами

Доводи апелянта в скарзі про те, що невжиття заходу забезпечення позову в подальшому може ускладнити виконання рішення суду, оскільки ОСОБА_3 , має реальну можливість вчиняти будь-які цивільно-правові правочини по відчуженню спірного майна, як особисто, так і за участі третіх осіб, - є безпідставними, та такими, що не впливають на законність оскаржуваної ухвали, так як заявником ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не було надано жодного доказу на підтвердження викладених в її заяві доводів, тоді як судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до незгоди з постановленою ухвалою, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, тому не приймаються до уваги колегією суддів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Брикса Х.І. слід залиши без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 січня 2025 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Брикса Христина Ігорівна, залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлений 21 лютого 2025 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

М.В. Хома