ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року

м. Харків

справа № 953/5106/24

провадження № 22-ц/818/369/25

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії - Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - Департамент служб с у справах дітей Харківської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2024 року ухвалене у складі судді Кононенко Т.О -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивований тим, що сторони у справі перебувають у шлюбі та мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У лютому 2023 року ОСОБА_2 покинула сім`ю і стала проживати окремо з іншим чоловіком. З часу фактичного припинення шлюбних правовідносин відповідач жодного разу не бачила сина, не спілкувалась з ним, не надавала ніякої матеріальної чи іншої допомоги з його виховання. Вихованням дитини займається самостійно позивач. Відповідач ухиляється від зустрічей з позивачем та сином, на телефонні дзвінки не відповідає життям дитини зовсім не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. Зазначене є підставою для позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дитини.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2024 року у задоволенні прозову відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що надані позивачем суду докази не підтверджують наявність винної поведінки відповідачки по ухиленню від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання сина. Тому підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відсутні.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки судом неповно та неправильно з`ясовані обставини справи, що мають значення для справи. Просив скасувати рішення Київського районного суду міста Харкова від 15 серпня 2024 року, та ухвалите нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд мав належно дослідити надані позивачем письмові докази що беззаперечно доводять факт свідомого усунення відповідачки від виконання нею своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню сина. Відповідачка жодного разу не з`являлась у судове засідання, ніяких клопотань чи заяв не подавала, до органів опіки не зверталась. Суд зазначеним доказам належної оцінки не надав та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Апелянт вважає, що відповідачка свідомо нехтує виконанням батьківських прав та обов`язків, його син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 половину свого свідомого життя не бачив та не пам`ятає свої матері, що шкодить інтересам дитини.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення позивача, дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 22 серпня 2015 року, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб виданого повторно 03.06.2024 року Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції серія НОМЕР_1 вбачається, що (а.с.4)

Згідно з свідоцтвом про народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.9).

Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 19.03.2024 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 . (а.с.12).

Судовим наказом від 21.06.2024 року Жовтневим районним судом м. Харкова стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 (а.с.30).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.05.2024 року відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу (а.с.13-14).

Згідно з довідкою Міської дитячої поліклініки №13 ХМР від 27.05.2024 №403/0/567-24 вбачається, що 24.05.2024 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідав амбулаторний прийом лікаря в супроводі батька ОСОБА_1 з метою вакцинації дитини (а.с.15).

Відповідно до довідки Міжнародної школи плавання «Як рибка у воді» від 18.07.2024 року ОСОБА_3 займається плаванням з травня 2024 року. На заняття приходить у супроводі батька ОСОБА_1 (а.с.53).

Даними довідки Центру розвитку дітей «VigVam.space» від 18.07.2024 року підтверджується, що ОСОБА_4 відвідує розвиваючі зайняття з логопедом дефектологом з червня 2024 року. На заняття приходить з батьком ОСОБА_1 (а.с.54).

Згідно з висновком Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради (Третя особа) до суду направлено висновок №292 від 25.07.2024 року позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є доцільним тому, що вона не виконує свої батьківські обов`язки (а.с. 63-64).

Судова колегія вважає, що суд правильно встановив характер спірних правовідносин, обставини у справі та застосував до них належні норми матеріального права, проте дійшов помилкових висновків про відмову у задоволені позову у зв`язку із недоведеністю винної поведінки відповідача ОСОБА_2 ..

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

За приписами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надані позивачем належні та допустимі докази свідчать про те, що відповідач ОСОБА_2 тривалий час не виявляє до дитини батьківського піклування.

Тому судова колегія не може погодитись з висновком суду про недоведеність факту свідомого нехтування відповідачем ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками.

Європейський суд з прав людини, практику та рішення якого суди мають застосовувати як джерело права відповідно до Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). При цьому, на перше місце ставляться «як найкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків (абз. 2 п. 18 Постанови).

Судова колегія вважає доведеною винну поведінку відповідачки щодо ухилення від виконання свого батьківського обов`язку, проте з урахуванням того, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, не вбачає підстав для позбавлення її батьківських прав, проте вважає за необхідне попередити її про необхідність змінити ставлення до дитини.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні в частині мотивів відмови у задоволені позовних вимог. Мотивувальну частину рішення належить викласти в редакції цієї постанови та доповнити резолютивну частину реченням наступного змісту: «Попередити ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виховання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, ч. 1, 4 статті 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2024 року змінити.

Викласти мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Доповнити резолютивну частину рішення реченням наступного змісту: «Попередити ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виховання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2025 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук