_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/702/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2025 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Скриль Ю.А.,

за участю секретаря судового засідання Остапчук О.Є.,

за участю:

представника позивача Зубачової Ю.В.,

відповідачки ОСОБА_1 ,

представника відповідачки адвоката Сендика О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення та гаряче водопостачання,

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» 07.11.2024 звернулось до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 (договір від 01.12.2011 № 4595) заборгованості за теплову енергію за період з лютого 2019 року по липень 2024 року у розмірі 47440,80 гривень, якою забезпечується приміщення № 38 за адресою: АДРЕСА_1 , та судового збору у розмірі 3028,00 грн.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільна справа розподілена судді Скриль Ю.А.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відносини постачальників та споживачами теплової енергії, передбачені та регулюються Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 «Про затвердження Правил користування тепловою енергією»,Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 «Про затвердження Правил надання послуи з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» та іншими нормативно-правовими актами.

Ухвалою суду від 11.11.2024 відкрито провадження у справі та призначено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Від представника відповідачки 15.01.2025 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого сторона відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що ОСОБА_1 з 011.04.2019 не є власником нежитлового приміщення № 38 за адресою: АДРЕСА_1 , та таким чином не могла бути споживачем теплової енергії, яка постачалась за вказаною адресою, а отже є неналежним відповідачем у справі.

Позивачем 27.01.2025 подано заяву про уточнення та зменшення позовних вимог, відповідно до якої зменшений період, за який підлягає сплаті заборгованість (з 01.02.2019 по 01.04.2019), та розмір заборгованості - 1974,84 грн.

Стороною відповідача 30.01.2025 подано відзив на заяву про уточнення та зменшення позовних вимог, відповідно до якого зазначив, що згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 з 05.06.2018 перестала бути власником приміщення 38 по АДРЕСА_1 , новим власником з цієї дати є ОСОБА_2 . Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача підтримала уточнені позовні вимоги, просила їх задовольнити. Сторона відповідача заперечувала проти їх задоволення.

Вислухавши сторін, їх доводи та аргументи, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що 01.12.2011 між КП «Теплопостачання міста Одеси» та ОСОБА_1 укладений Договір № 4595 про постачання теплової енергії, відповідно до п. 2.1 якого теплова енергія постачається споживачу на опалення та гаряче водопостачання об`єкта за адресою: АДРЕСА_2 .

Розрахунок нарахувань та оплат, який додано до позовної заяви містить заборгованість за користуванням послугами з опалення та гаряче водопостачання приміщення 38 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.05.2023 № 332013340, ОСОБА_1 не є власником вказаного приміщення, право власності про вказане нежитлове приміщення № 38 зареєстроване за ОСОБА_2 .

Також згідно з інформацією з Єдиного державного демографічного реєстру від 08.11.2024 № 894906, відповідачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , з 20 вересня 1977 року.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно п. 6, 13 ст.1Законом України «Про житлово-комунальніпослуги» споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (п. 5 ст.1 Законом України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до частини першою статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Пунктом 1 частини 1, пунктом 5 частини 2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальніпослуги» передбачено право споживача, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та відповідний обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.

Звертаючись до суду із позовом про стягнення заборгованості за теплову енергію, позивач в обґрунтування позову зазначив, що КП «Теплопостачання міста Одеси» забезпечує тепловою енергією приміщення № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 ,в якої станом за період з лютого 2019 року по липень 2024 року виникла та існує заборгованість у розмірі 47440,80 грн, що свідчить про невиконання споживачем свого зобов`язання по сплаті наданих послуг.

Слушними є аргументи сторони відповідача про те, що ОСОБА_1 не несе відповідальності за борги за теплову енергію, що виникли у нового власника приміщення ОСОБА_2 , та всіх наступних власників.

Як зазначалося вище, відповідачка по справі ОСОБА_1 3 05.06.2018 не є, ані власником вказаного в позові приміщення, ані орендарем, ані наймачем, не зареєстрована в ньому, а отже не має жодних обов`язків перед КП «Теплопостачання міста Одеси», які б виходили з № 4595 про постачання теплової енергії, який був укладений 01.12.2011.

Заборгованість за тепловою енергією за період з 01.02.2019 року по 01.04.2019 року виникла після укладення 05.06.2018 між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) договору купівлі-продажу приміщення.

Зазначені обставини свідчать про те, що відповідачка ОСОБА_1 з 05.06.2018 не є споживачем теплової енергії за адресою: АДРЕСА_2 .

Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

З аналізу положень ст.13 ЦПК України вбачається, що суд зобов`язаний вирішити справу за тим зверненням особи, що пред`явлене, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому (принцип диспозитивності цивільного судочинства).

Відповідач - це особа, яка на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (п.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі №523/9076/16-ц).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом положень ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача).

Водночас позивач всупереч вимогам ч.1-3 ст.51 ЦПК України своїм процесуальним правом на внесення клопотання про заміну первісних відповідачів належними відповідачами, або залучення у справі як співвідповідачів, не скористався, тоді як з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу суд позбавлений можливості самостійно вчинити дані процесуальні дії.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Зважаючи на викладене та в зв`язку з поданням позивачем позовної заяви до ОСОБА_1 , яка є неналежним відповідачем у даній справі, а суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи, наявні правові підстави для відмови у задоволенні позову.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, ураховуючи, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

У судовому засіданні представник відповідача зробив заяву про те, що відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду стороною відповідача будуть надані докази на підтвердження розміру витрат, понесених ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом цієї справи, зокрема витрат на правничу допомогу.

Таким чином вказане питання судом буде вирішено відповідно та в порядку ст. 246 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 51, 81, 133, 141, 223, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволення позовних вимог Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення та гаряче водопостачання відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно з ч.1ст. 354 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси», , місцезнаходження: м. Одеса, вулиця Варненська, 27.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Повне рішення підписане 19.02.2025.

Суддя Ю. А. Скриль