КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3092/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Зімірьової Ольги Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 25 вересня 2024 року у складі судді Арапіної Н.Є.,

за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся у суд із заявою, у якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 755/13789/15-ц, виданий Дніпровським районним судом м. Києва на виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 24 вересня 2014 року по справі №1562/14 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» в сумі 195 085 грн 11 коп та витрат пов`язаних з вирішенням спору третейським судом у розмірі 2 350 грн 85 коп.

Заява обґрунтована тим, що 03 серпня 2015 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 755/13789/15-ц постановлено видати виконавчий лист на виконання рішення постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків від 24 вересня 2014 року по справі № 1562/14 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в сумі 195 085 грн 11 коп та витрат, пов`язаних з вирішенням спору третейським судом у розмірі 2 350 грн 85 коп.

На виконанні органів ДВС перебувало виконавче провадження № 49439383, з примусового виконання виконавчого листа від 23 жовтня 2015 року по справі №755/13789/15-ц.

30 грудня 2016 року у вказаному виконавчому провадженні винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону (боржника чи майно не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку. Згідно заяви ОСОБА_2 від 11 липня 2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Медведенко Г.В., зареєстрованої в реєстрі за № 1728, останній стверджує, що не має будь-яких претензій, у тому числі фінансового та майнового характеру до ОСОБА_1 за договором кредиту № 2008/686-Ф03.18/71 від 23 вересня 2008 року, укладеному між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» разом з усіма додатковими договорами (угодами) до нього, договорами про внесення змін, додатками, змінами і доповненнями та викладеними у новій редакції.

У зв`язку з чим просить визнати виконавчий лист № 755/13789/15-ц, виданий 23 жовтня 2015 року Дніпровським районним судом м. Києва таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 вересня 2024 року у задоволенні заяви адвоката Зімірьової О.О в інтересах ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Зімірьова О.О. в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 25 вересня 2024 року та прийняти постанову, якою задовольнити заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що підставою для визнання виконавчого листа, таким що не підлягає виконанню є те, що скаржник виконав судове рішення в повному обсязі, але наявність накладених арештів (заборон) без необхідної правової підстави, оскільки необхідність забезпечення виконання рішення суду шляхом накладення арештів та заборон відпала, фактично порушує право скаржника на володіння своїм майном.

На підтвердження відсутності матеріального обов`язку скаржника до суду була надана нотаріально посвідчена заява від 11 липня 2018 року, складена і підписана ОСОБА_2 (новим кредитором за кредитним договором) відповідно до якої він, як новий кредитор за Кредитним договором №2008/686-Ф03.18/71 від 23 вересня 2008 року не має жодних претензії майнового та /або фінансового характеру до ОСОБА_1 .

Окрім цього, підставою для відмови в задоволенні заяви стало те, що боржник уникає від обов`язку сплати виконавчого збору. Вказує, що суд першої інстанції на не взяв до уваги правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України, від 28 січня 2015 року у справі №3-217гс14, від 06 липня 2015 року у справі №6-785цс15, про те, що виконавчий збір це винагорода державному виконавцю за фактичне примусове виконання виконавчого документу і сума виконавчого збору повинна обраховуватись від суми фактично стягнутої заборгованості з боржника або від вартості переданого стягувачу майна. Сам лише факт закінчення строку на добровільне виконання судового рішення, встановлений державним виконавцем, не дає підстави для стягнення виконавчого збору, якщо рішення фактично не виконано. Стягнення за виконавчим провадженням ВП № 49439383 не відбулось, а тому у скаржника відсутній обов`язок щодо сплати виконавчого збору.

Посилається на те, що наявність заборон та арештів майна скаржника, при фактично виконаному рішенні суду, є порушенням наведених прав власника нерухомого майна, гарантовані йому державою Україна ст. 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини 1950 року, норми якого згідно положень ст. 9 Конституції України мають пріоритет над нормами вітчизняного законодавства, в тому числі й Закону України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився про розгляд справи судом повідомлявся належно. З огляду на зазначене та у відповідності до ч.1 ст. 223 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у його відсутність.

Колегія суддів вислухавши адвоката Подольського А.Ю. в інтересах позивача, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону ухвала суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Зі справи убачається, що 03 серпня 2015 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 755/13789/15-ц постановлено видати виконавчий лист на виконання рішення постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків від 24 вересня 2014 року по справі № 1562/14 про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованості в сумі 195 085 грн 11 коп та витрат, пов`язаних з вирішенням спору третейським судом у розмірі 2 350 грн 85 коп (а.с. 20).

На виконанні органів державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження ВП № 49439383, з примусового виконання виконавчого листа від 23 жовтня 2015 року по справі № 755/13789/15-ц. 30 грудня 2016 року у вказаному виконавчому провадженні винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону (боржника чи майно не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку) (а.с. 58-59).

10 липня 2018 року між АТ «Уксоцбанк» та ТОВ «ФК «Женева» укладено договір факторингу.

Відповідно до п. 1.1. цього договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові свої права грошової вимоги до боржника за договором кредиту №2008/686-Ф03.18/71 на купівлю автотранспортних засобів від 23 вересня 2008 року, що укладений між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 (а.с. 52-53).

06 липня 2018 року між ТОВ «ФК «Женева» та ОСОБА_2 укладено договір №06-07/2018/1, відповідно до п. 2.1. якого на умовах, визначених цим Договором, товариство за дорученням ОСОБА_2 здійснило дії щодо придбання для нього права вимоги за кредитним договором № 2008/686-Ф03.18/71 від 23 вересня 2008 року, відповідно до п. 2.3 передало ОСОБА_2 право вимоги за кредитним договором (а.с. 50-51).

Згідно заяви ОСОБА_2 від 11 липня 2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Медведенко Г.В., зареєстрованої в реєстрі за № 1728, останній стверджує, що не має будь-яких претензій, у тому числі фінансового та майнового характеру до ОСОБА_1 за договором кредиту № 2008/686-Ф03.18/71 від 23 вересня 2008 року, укладеному між ОСОБА_1 та ПАТ "Укрсоцбанк" разом з усіма додатковими договорами (угодами) до нього, договорами про внесення змін, додатками, змінами і доповненнями та викладеними у новій редакції (а.с. 55).

Звертаючись у суд із заявою ОСОБА_1 просить визнати виконавчий лист №755/13789/15-ц, виданий 23 жовтня 2015 року Дніпровським районним судом м. Києва таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що він виконав судове рішення в повному обсязі.

Районний суд відмовляючи у задоволенні заяви виходив з того, що в даному випадку обов`язок боржника виник на підставі виконавчого листа суду, який звернено до виконання та виконавче провадження по якому було відкрито, станом на сьогодні не закінчене, а тому зафіксована нотаріально відсутність обов`язку боржника перед новим кредитором вже у відкритому виконавчому провадженні, не може бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Окрім цього, підлягає сплаті у дохід держави виконавчий збір.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України та статті 18 ЦПК України визначено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Згідно зі ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною "права на суд", а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (наприклад, п. 41 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Частиною 1 статті 432 ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Зі змісту ч. 2 ст. 432 ЦПК України слідує, якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Водночас словосполучення "або з інших причин" не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Матеріально-правові підстави для припинення цивільно-правових зобов`язань передбачені главою 50 розділу 1 книги п`ятої ЦК України і можуть припинятися, зокрема, внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припиненням зобов`язання переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема, видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Зазначені у ч. 2 ст. 432 ЦПК України інші причини для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, не стосуються.

З огляду на наведені норми, обставини на які посилається заявник, не ототожнюються з підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Убачається, що як на підставу визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню заявник посилається на відсутності у нього матеріального обов`язку, що убачається з нотаріально посвідченої заява від 11 липня 2018 року, складена і підписана ОСОБА_2 (новим кредитором за кредитним договором) відповідно до якої він, як новий кредитор за Кредитним договором №2008/686-Ф03.18/71 від 23 вересня 2008 року не має жодних претензії майнового та/або фінансового характеру до ОСОБА_1 .

У разі, якщо виконання зобов`язання за судовим рішенням відбулося в межах виконавчого провадження, стягувач має право подати до виконавця письмову заяву про повернення виконавчого документа, на підставі якої виконавець виносить постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження".

Встановлено, що обов`язок боржника виник на підставі виконавчого листа суду, який звернено до виконання та виконавче провадження по якому було відкрито.

Таким чином районним судом обґрунтовано зроблено висновок, що заява ОСОБА_2 про відсутність обов`язку боржника перед новим кредитором вже у відкритому виконавчому провадженні, не може бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

При цьому вказана заява не містить відомостей та не є доказом відсутності обов`язку боржника за оскаржуваним виконавчим листом, у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою, інших доказів відсутності обов`язку боржника за виконавчим листом у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою заявником не надано.

Крім того суд першої інстанції правильно зазначив, що визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню це особливий інститут, мета якого запобігти необґрунтованому стягненню, у випадках коли обов`язку боржника, як такого, не існувало взагалі, або якщо він був припинений до пред`явлення до примусового виконання, або у разі коли такий виконавчий документ виданий помилково.

Даний інститут не є способом закінчення виконавчого провадження у разі фактичного виконання рішення, чи з метою ухилення від сплати виконавчого збору.

При цьому стягувач, який немає претензій до боржника, не позбавлений права звернутись до державного виконавця з заявою про відкликання виконавчого листа. В результаті такої дії було б закрито виконавче провадження та повернуто виконавчий лист стягувачу, що за наслідками мало б однакове значення для останнього.

З врахуванням вищенаведених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, та правомірно відмовив заявнику у поданій заяві.

Доводи апеляційної скарги висновків не спростовують, ґрунтуються на неправильному тлумаченні вищенаведених норм права, а тому не заслуговують на увагу.

Ухвала суду постановлена з дотримання норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з наведеного апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Зімірьової Ольги Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 25 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: