Номер провадження: 22-ц/813/1598/25
Справа № 523/1976/24
Головуючий у першій інстанції Сувертак І.В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідачі Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний», ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» в особі свого представника Богданова Євгена Володимировича

на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 травня 2024 року, ухвалене Суворовським районним судом м. Одеси у складі: судді Сувертак І.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та матеріальної, моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до ПАТ «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний», ОСОБА_2 , який мотивований тим, що 17 жовтня 2021 року сталась дорожньо-транспортна пригода, за наслідком якої було встановлено вину водія автомобіля Renault Magnum, д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом Camro д.н.з. НОМЕР_2 , - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР4973837 автомобіль, яким керував ОСОБА_2 , було застраховано в ПАТ «СК «АСКО-Донбас Північний», (, місце розташування: Донецька обл., м. Дружківка, вул. Соборна, 37). З метою отримання виплати страхової суми, 29 жовтня 2021 року ОСОБА_1 надіслав на адресу ПАТ «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» повідомлення про ДТП разом з всіма документами для визначення випадку страховим та для визначення розміру страхового відшкодування. Однак, 03 січня 2024 року ПАТ повідомило, що відсутні законні підстави для виплати страхового відшкодування, у зв`язку зі спливом строку більше одного року з моменту ДТП.

У зв`язку з чим, позивач в особі свого представника ОСОБА_3 був змушений звернутися до суду, в якому просив стягнути з ПАТ «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 85 608,25 грн; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 44 850,95 грн, витрати на проведення оцінки вартості матеріальних збитків у розмірі 2800, 00 грн та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн; стягнути пропорційно позовних вимог з ПАТ «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

В березні 2024 року представник Богданов Є.В., який діє в інтересах ПАТ «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний», надіслав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вимоги позивача є передчасними та не підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_1 до ПАТ із заявою про виплату страхового відшкодування не звертався, а лише 27 грудня 2023 року звертався представник ОСОБА_3 в інтересах власника ТЗ ОСОБА_4 та просив виплатити страхове відшкодування саме власнику. Будь-яких рішень про відмову позивачу у виплаті відповідачем не приймалося, страхова компанія не порушувала його права, і сам позивач, звертаючись до суду, не мотивує підставність виплати страхового відшкодування саме йому, а не власнику ОСОБА_4 , а розмір відшкодування визначає з урахуванням ПДВ, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 травня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та матеріальної, моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 128 700,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 1 759,15 грн, витрати на проведення оцінки вартості матеріальних збитків від 28 грудня 2021 року в розмірі 2 800,00 грн та моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Рішення в частині позову до АТ СК «Аско-Донбас Північний» мотивовано тим, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV), тому виходячи із загальних засад цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, виснувано, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії), винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

Визначаючи розмір страхового відшкодування, який підлягає стягненню з ПрАТ «СК «АСКО-Донбас Північний» на користь ОСОБА_1 , суд на підставі положень п. 12.1 ст. 12 Закону № 1961-IV щодо зменшення страхового відшкодування на розмір франшизи, яка згідно полісу № АР4973837 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних становить 1300,00 грн, та розміру матеріальної шкоди, заподіяної позивачу внаслідок ДТП 130 459,15 грн, ліміту за шкоду майна 130 000,00 грн, прийшов до висновку, що з ПрАТ «СК «АСКО-Донбас Північний» на користь ОСОБА_1 слід стягнути страхове відшкодування за шкоду, завдану майну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 128 700,00 грн (130 000,00 1300,00).

При цьому суд вважав, що з відповідача-2 ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути різницю між сумою страхового відшкодування та вартості матеріальної шкоди, а саме: 1 759,15 грн та моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн, заявлений до відшкодування розмір якої відповідачем ОСОБА_2 не спростований.

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ПАТ «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» в особі свого представника Богданова Євгена Володимировича звернулось до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 травня 2024 року в частині задоволених вимог до ПАТ «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний», ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, стягнути з позивача на користь ПАТ «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» судові витрати зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування доводів зазначає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з неправильним застосування норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд самостійно збільшив обсяг майнових вимог з 85 608,25 грн на 128 700 грн. Також вказує, що позивач не є потерпілим в розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», власником автомобіля є ОСОБА_4 , від якої 27 грудня 2023 року в особі її представника до СК надходила заява про виплату страхового відшкодування і якій відмовлено у такому через пропуск річного строку, тому саме власниця автівки ОСОБА_4 мала б оскаржувати рішення про відмову у виплаті та бути належним позивачем у справі. Права ОСОБА_1 ПАТ «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» не порушувало, суд задовольнив вимоги в розмірі вартості відновлювального ремонту автомобіля без урахування коефіцієнту фізичного зносу та не зменшуючи розмір страхового відшкодування на суму ПДВ.

Від ОСОБА_1 в особі свого представника надійшов відзив про невизнання апеляційної скарги.

У судовому засіданні представник відповідача - ПАТ «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» Богданов Є.В. підтримав доводи апеляційної скарги. Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнав.

Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Від залученої апеляційним судом 3-ї особи ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Предметом апеляційного перегляду справи є рішення суду в частині стягнення страхового відшкодування з ПрАТ СК «Аско Донбас Північний» на користь ОСОБА_1 .

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Відповідно до статті 16 ЦК України відшкодування збитків є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦПК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із Законом № 1961-IV.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачений такий обов`язок.

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статей 9, 22-31, 35, 36 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначені вище норми матеріального права, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, а належним відповідачем у справі про стягнення шкоди в межах ліміту страхового відшкодування є саме страховим (стаття 3 Закону № 1961-IV) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) .

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20))».

Відповідно до статей 1166, 1187, 1188 ЦК України, з урахуванням установлених у цій справі обставин, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 26 Закону України від 07 березня 1996 року № 85/96-ВР "Про страхування" (чинного на час виникнення спірних правовідносин) та пункту 6 частини першої статті 991 ЦК України страховик має право відмовити у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування, зокрема за наявності інших підстав, встановлених законом.

Згідно з пунктом 1 статті 35.1 Закону № 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 65/4621/16-к, провадження № 13-24кс19, зазначила, що у системному зв`язку зі статтею 36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права. Крім цього, у підпункті 37.1.3 пункту 37.1. статті 37 Закону № 1961-IV передбачено іншу підставу для відмови у відшкодуванні - невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на його отримання, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Отже, підставою для відмови у відшкодуванні визнаються не будь-які порушення регламентованої цим законом процедури, а лише ті, що призвели до неможливості встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Завдання шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) зазначено, що «…Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою.

Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

Системний аналіз пункту 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 керував автомобілем Nissan Versa Note, НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_4 . Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 305523 вбачається, що 17.10.2021 о 14 год 10 хв в м. Одесі по вул. Миколаївська дорога, 124А, водій ОСОБА_1 , керуючи Nissan Versa Note НОМЕР_3 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом Renault Magnum, д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом Camro д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , що рухався з лівого боку, чим порушив п. 13.1. ПДР. В результаті дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Renault Magnum, д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована ПрАТ «СК «АСКО-Донбас Північний» згідно Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР4973837.

Те, що вказаний випадок є страховим, учасниками справи не оспорюється.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2022 року по справі 523/19572/21 щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, справу закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, зокрема судом встановлено, що у причинному зв`язку з виникненням ДТП перебувають дії водія автомобілем Renault Magnum, д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом Camro д.н.з. НОМЕР_2 , який не дотримався вимог пунктів 10.1, 10.3 й 13.1 ПДР та мав технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем Nissan Versa. Водночас, суд зазначає, що в діях водія автомобіля Nissan Versa Note, д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_1 відсутні наявні порушення «ПДР», оскільки водій автомобіля Renault Magnum, д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом Camro д.н.з. НОМЕР_2 не виконав вимоги п. п. 10.1,10.3 й 13.1 ПДР України, що не надало можливості останньому уникнути ДТП.

Таким чином, постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2022 року по справі № 523/19572/21 доведена вина водія автомобіля Renault Magnum, д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом Camro д.н.з. НОМЕР_2 у своєні ДТП, яке мало місто 17.10.2021 року.

З метою отримання виплати страхової суми після скоєння ДТП від 17 жовтня 2021 року позивачем ОСОБА_1 як особою, яка керувала транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, а отже, правомірно володів цим майном, 29 жовтня 2021 року на адресу ПАТ «СК «АСКО-Донбас Північний» спрямовано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 30).

Відомості про надання відповіді на вказану заяву сторонами не надані.

28 грудня 2021 року ФОП ОСОБА_5 , який діє на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію, серія ВО3 № 966696 та Сертифікатом № 562/19 суб`єкта оціночної діяльності ФДМУ від 19.07.2019 було здійснено дослідження транспортного засобу автомобіля Nissan Versa Note, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Згідно звіту № 2312/21 з оцінки вартості матеріальних збитків, нанесених власнику автомобіля Nissan Versa Note, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2014 року випуску, пошкодженого внаслідок ДТП вартість відновлювального ремонту та матеріальних збитків нанесених об`єкту оцінки автомобіль Nissan Versa Note, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2014 року випуску, власник ОСОБА_4 , дійсна станом на дату оцінки із застосуванням витратного та порівняльного підходу з метою використання результатів оцінки для проведення страхових виплат, прийняття власником майнових рішень становить 130 459,15 грн - вартість відновлювального ремонту, з яких: 85 608,25 грн вартість матеріального збитку.

03 січня 2024 року від ПАТ «СК «АСКО-Донбас Північний» надано відповідь власнику пошкодженого транспортного засобу ОСОБА_4 та її представнику адвокату Борогану В.В. на їх заяву про виплату страхового відшкодування по автомобілю NISSAN NOTE, д/н НОМЕР_4 , отриману ПАТ «СК «АСКО-Донбас Північний», про те, що у зв`язку з тим, що пройшло більше одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди з моменту ДТП, відповідно до статті 37, п. 37.1.4. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відмовляє у виплаті страхового відшкодування.

Спірні правовідносини між сторонами в оскаржуваній частині виникли з приводу виплати страхового відшкодування відповідачем ПрАТ «СК АСКО ДС» як страховиком позивачу як володільцю на відповідній правовій підставі забезпеченого транспортного засобу.

Переглядаючи рішення суду в оскаржуваній частині щодо стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АСКО-ДОНБАС ПІВНІЧНИЙ`на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 128 700,00 грн, колегія суддів зазначає таке.

У статті 2 ЦПК України визначені завдання та основні засади цивільного судочинства, серед яких змагальність та диспозитивність.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У частині першій статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Довід апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції самостійно збільшив обсяг майнових вимог з 85 608,25 грн на 128 700 грн, знайшов своє підтвердження в ході апеляційного перегляду судового рішення, оскільки в першій заяві по суті справи позовній заяві позивачем заявлено вимогу до відповідача страхової компанії про стягнення страхового відшкодування у розмірі 85608,25 грн. Заяв про збільшення розміру позовних вимог, зміну підстав або предмету позову ОСОБА_1 не подавав суду.

За обставин обмеження певним розміром позовних вимог суд був позбавлений виходити за межі, визначені самим позивачем на власний розсуд, та збільшувати таке.

Отже, за умови доведеності обов`язку страховика виплатити страхове відшкодування, розмір такого має бути обмежений розміром позовних вимог.

Натомість, є такими, що не заслуговують на увагу та свідчать про власне помилкове тлумачення відповідних норм права, що регулюють спірні правовідносини, посилання заявника на те, що позивач не є потерпілим в розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Завдання шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. ОСОБА_1 керував транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, тому правомірно володів цим майном, отже має право на відшкодування завданої шкоди (постанова Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 278/44/17).

Не впливає на наявність у позивача відповідного права вимоги, яке звернуто до відповідача страхової компанії, те, що власником автомобіля є ОСОБА_4 , яка теж 27 грудня 2023 року в особі її представника зверталася до СК про виплату страхового відшкодування, і якій відмовлено у відповідній виплаті, тому саме вона як власниця автівки мала б оскаржувати рішення про відмову у виплаті та бути належним позивачем у справі.

Так, ухвалою Одеського апеляційного суду від 14 січня 2025 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено власника автомобіля ОСОБА_4 , від якої суду надійшли письмові пояснення, згідно яких на момент ДТП саме ОСОБА_1 здійснював всі поточні та необхідні витрати по обслуговуванню належного 3-й особі транспортного засобу Renault Magnum, д.н.з. НОМЕР_1 , постійне та довготривале фактичне користування ним, тому саме ОСОБА_1 належить право вимагати відшкодування майнової шкоди, заподіяної автомобілю, навіть за відсутності права власності на КТЗ.

Що стосується доводів заявника про те, що власнику ТЗ ОСОБА_4 відмовлено у виплаті страхового відшкодування через пропуск річного строку, то таке не впливає на правовідносини страхової компанії та позивача ОСОБА_1 .

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 33.1.1статті 33 Закону № 1961-IV). Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18)). В іншій постанові Великої Палати Верховного Суду зроблено висновок, що зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19).

У постанові ВП ВС від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95 цс 20) виснувано, що поняття «преклюзивні строки» здійснення регулятивного суб`єктивного права (строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика) не є тотожним поняттю «позовна давність» (строк захисту порушеного права особи). Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат. Разом з тим, ані Закон № 1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

Отже, звернувшись до страховика із заявою про страховий випадок 29 жовтня 2021 року, позивач своєчасно реалізував надане йому пунктом 1 статті 35.1 Закону № 1961-IV право, та не отримавши відповідь, про що свідчить відсутність такої в матеріалах справи, протягом строку позовної давності 07 лютого 2024 року звернувся до суду із позовом.

Твердження заявника, що права ОСОБА_1 ПАТ «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» не порушувало, спростовується наявним спором, коли відповідне право позивача не визнається та оспорюється відповідачем як страховиком вже в суді.

Що стосується доводу скарги, що суд задовольнив вимоги в розмірі вартості відновлювального ремонту автомобіля без урахування коефіцієнту фізичного зносу, то позивачем визначено розмір страхового відшкодування відповідно до звіту № 2312/21 з оцінки вартості матеріальних збитків, нанесених власнику автомобіля Nissan Versa Note, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2014 року випуску, пошкодженого внаслідок ДТП, який становить 85 608,25 грн, який розрахований оцінювачем з урахуванням Е (з) коефіціент фізичного зносу на складові, що підлягають заміні і який становить 0,51. Вказаний коефіцієнт включений експертом у вихідні дані для визначення розміру збитків.

Щодо не зменшення загального розміру матеріальних збитків на суму ПДВ, то таке не ґрунтується на наведеному Звіті № 2312/21, оскільки 20% ПДВ включені оцінювачем лише до складових частин 14657,16 грн, і що входять до загальної вартості відновлювального ремонту автомобіля 130459,15 грн.

Натомість, до вартості матеріальних збитків ПДВ не включена, що підтверджується розділом 2.4 «Визначення вартості матеріального збитку» Звіту № 2312/21.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Вказане порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права є підставою для зміни рішення суду в оскаржуваній частині щодо позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» та зменшенню розміру стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування з 128700 грн до 85608,25 грн та викладенню мотивувальної частини рішення в наведеній частині в редакції цієї постанови.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» в особі свого представника Богданова Євгена Володимировича задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 травня 2024 року в оскаржуваній частині щодо позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» змінити, зменшивши розмір стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» (, адреса: 84205, Донецька обл., м. Дружківка, вул. Соборна, буд. 37 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ) страхового відшкодування зі 128700 грн до 85608,25 грн та виклавши мотивувальну частину рішення в наведеній частині в редакції цієї постанови.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 21 лютого 2025 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко