Номер провадження: 22-ц/813/1029/25
Справа № 495/4735/23
Головуючий у першій інстанції Боярський О.О.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника Білгород - Дністровської міської ради Одеської області Гавриленко Євгенії Вікторівни на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 січня 2024 року по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Білгород - Дністровської міської ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

10.05.2023 ОСОБА_1 звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом про визнання права власності в порядку спадкування (а.с. 1-21).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.01.2024 позовні вимоги задоволені. А саме суд вирішив встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 28 березня 1997 року, разом із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , більше п`яти років до дня відкриття спадщини. Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1 , та складається в цілому з двокімнатної квартири житловою площею 25,5 кв.м., загальною площею 50,73 кв.м.,: 1 коридору, 2 кухні, 3 санвузлу, 4,5 житлових, 6 лоджії (а.с. 123-129).

20.02.2024 на адресу суду надійшла апеляційна скарга представника Білгород - Дністровської міської ради Одеської області Гавриленко Євгенії Вікторівни на зазначене рішення, в якій апелянт просив суд оскаржуване рішення скасувати. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт стверджує, що заявлений позов завідомо безпідставний, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання правом на звернення до суду, оскільки ОСОБА_1 прописана по АДРЕСА_2 зі складом сім`ї 2 особи ( ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ) та зарахована на квартирний облік зі складом сім`ї 2-х осіб. При цьому, згідно пояснень апелянта, позивачка не повідомляла ані житлову комісію військової частини, ані виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради про те, що фактично проживає в квартирі АДРЕСА_1 , а тим більше не інформувала, що до складу її сім`ї входить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Окрім того, апелянт також зазначає, що ОСОБА_1 не було надано жодних доказів ведення спільного господарства із померлою ОСОБА_2 упродовж п`яти років, наявності в сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявності взаємних прав та обов`язків, зокрема договірних зобов`язань по сплаті комунальних послуг тощо (а.с. 135-152).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.03.2024 було відкрито апеляційне провадження (а.с. 156) та ухвалою від 13.03.2024 справу призначено до розгляду (а.с. 160) (головуюча суддя Стахова Н.В.).

19.06.2024 від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач зазначила, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а тому просила залишити без змін рішення суду першої інстанції (а.с. 172-175).

У зв`язку зі звільненням у відставку з посади судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_4 , згідно рішення Вищої ради правосуддя № 2518/0/15-24 від 20.08.2024, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 04.09.2024 цивільну справу було розподілено колегії суддів під головуванням судді Дришлюк А.І.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.09.2024 справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду (а.с. 181-183).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 9, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

В судовому засіданні представник апелянта адвокат Гавриленко Євгенія Вікторівна просила задовольнити апеляційну скаргу. Представник позивача Биковський Віктор Дмитрович заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість апеляційної скарги, з огляду на таке.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що на підставі належних та допустимих доказів встановлено, що з лютого 2018 року і до моменту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (часу відкриття спадщини) позивачка ОСОБА_1 проживала із спадкодавцем однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_3 . Позивачка ОСОБА_1 з померлою були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, позивачка доглядала за ОСОБА_2 , що в сенсі статті 3 СК України означає, що вони зі спадкодавцем проживали однією сім`єю. Окрім ОСОБА_1 інших спадкоємців, які б звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 05 квітня 2023 року Білгород-Дністровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 392 (а.с. 9).

Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.05.2006 (а.с. 6,7).

ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_2 . Однак, 03.05.2023 приватний нотаріус відмовив заявнику, оскільки остання не являється родичем померлої та в неї відсутній заповіт (а.с. 16). Тому ОСОБА_1 звернулась до суду з відповідним позовом.

Нормативно-правове регулювання

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини, і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також: інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем і визнання позивача спадкоємцем четвертої черги за законом є доведеність факту їх спільного проживання, як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків, у період не менше ніж п`ять років до смерті спадкодавця.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (постанова КЦС ВС від 11.07.2018 в справі № 644/5619/16-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

Оцінка апеляційного суду

Отже, при вирішенні спору в даній справі, перш за все, необхідно встановити факт проживання однією сім`єю позивача із спадкодавцем протягом останніх п`яти років.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , однак була знята з місця реєстрації 03.08.2016 (а.с. 5).

В подальшому, 03.08.2016 позивач зареєструвала місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 6). Вказані обставини не спростовувались в процесі розгляду справи.

Окрім того, в вересні 2016 ОСОБА_1 була прийнята на квартирний облік громадян, потребуючих поліпшення житлових умов, що підтверджується матеріалами облікової справи № 102, заведеної 23.09.2016 (а.с. 91).

Відповідно до довідки з домової книги про склад сім`ї та місце реєстрації від 12.08.2016 № 79 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 . До складу сім`ї входить дві особи: ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_3 2003 р.н. (а.с. 96).

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та в процесі розгляду справи не спростовувались.

Відомостей щодо зміни місця реєстрації позивача впродовж з 03.08.2016 по теперішній час матеріали справи не містять.

В матеріалах справи наявні письмові пояснення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 сусідів спадкодавця, які пояснили, що з лютого 2018 позивач та спадкодавець проживали разом однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_3 та позивач піклувалась про спадкодавця, допомагала в лікуванні, оскільки спадкодавець мала погане здоров`я, купувала ліки, продукти харчування, меблі, робила ремонт, здійснила заміну вікон. Вказані особи були двічі допитані в судовому засіданні як свідки.

Окрім того, в матеріалах справи наявний Акт від 21.04.2023 про те, що ОСОБА_2 проживала разом з ОСОБА_1 з лютого 2018 року та здійснювала поховання померлої. Акт складений зі слів вказаних свідків - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які є сусідами та містить їх підписи. Справжність підписів підтверджена паспортистом КП «ЖЕО № 1» ОСОБА_8 (а.с. 17).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають відповідати законодавчо встановленим вимогам належності, достовірності, достатності та допустимості.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 76-81 ЦПК України).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що факт спільного проживання позивача та спадкодавця підтверджується лише показаннями свідків сусідів спадкодавця. В тому числі Акт від 21.04.2023 складений сусідами та на підставі їх свідчень з подальшим підтвердженням підписів паспортистом КП «ЖЕО № 1», який не підтверджував існування відповідних обставин, а лише встановив відповідних осіб та затвердив їх підписи. Довідки про склад сім`ї спадкодавця, в тому числі станом на момент смерті останнього, будь-яким уповноваженим органом не видавались, обстеження житлово-побутових умов не здійснювалось.

Відомості щодо поганого здоров`я спадкодавця (медична документація), придбання позивачем будь-яких ліків, продуктів (рецепти від лікаря, чеки) тощо для спадкодавця в матеріалах справи відсутні. Так само відсутні будь-які підтвердження того, що позивачем купувались меблі, проводився ремонт та здійснювалась заміна вікон (чеки, накладні, акти виконаних робіт тощо). Тобто, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, наявність взаємних прав та обов`язків між позивачем та спадкодавцем. Факт отримання свідоцтва про поховання та допомога у похованні сам по собі не підтверджує існування сімейних відносин.

Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, а оцінюються судами в сукупності усіх обставин справи (постанова КЦС ВС від 26.10.2023 в справі № 522/14664/21). Разом з тим, суд першої інстанції вказаного не врахував та незважаючи на недоведеність позивачем обставин, що мають значення для справи, визнав їх встановленими.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, враховуючи вищенаведене в сукупності та оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, а позиція позивача ґрунтується лише на показаннях свідків, що є недостатнім для підтвердження існування відповідних обставин на які він посилається, а інші підтвердження матеріально-правових вимог позивача в матеріалах справи відсутні, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України скасовує оскаржуване рішення та відмовляє в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Білгород - Дністровської міської ради Одеської області Гавриленко Євгенії Вікторівни задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 січня 2024 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Білгород - Дністровської міської ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування відмовити.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

Повний текст постанови складений 19 лютого 2025 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк