ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року

м. Черкаси

Справа № 696/471/23
Провадження № 22-ц/821/15/25
Категорія: 311000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.

за участю секретаря: Винник І.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

представник позивача: адвокат Тобота Юлія Сергіївна,

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області,

представник відповідача: Ренгевич Людмила Миколаївна,

розглянувши в порядку спрощеного провадження в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тоботи Юлії Сергіївни на рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 14 листопада 2023 року (ухваленого під головуванням судді Шкреби В.В. в приміщенні Кам`янського районного суду Черкаської області) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

15 травня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01 серпня 2017 року перебувала у трудових відносинах з управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області та працювала на посаді страхового експерта з охорони праці Смілянського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області.

У редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 21 вересня 2022 року № 2620-IX, який набрав чинності з 01 січня 2023 року, припинено діяльність Фонду соціального страхування України та Управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України.

Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області № 88-к від 10.04.2023 року її звільнено із займаної посади 18.04.2023 за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вказує, що Головою комісії з реорганізації Управління не забезпечено дотримання процедури вивільнення та працевлаштування позивача у зв`язку з реорганізацією Управління. Її було звільнено з роботи з порушенням вимог чинного законодавства, а саме ст.ст. 40, 49-2 КЗпП України, оскільки не було запропоновано іншої посади на підприємстві правонаступнику одночасно з попередженням про звільнення та голова комісії з реорганізації Управління діяла не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Наказом голови комісії з реорганізації виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 16.01.2023 №9-ОД скорочено увесь штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві з 18.04.2023.

Таким чином, підставою звільнення Позивача визначено скорочення займаної нею посади, тобто скорочення штату та чисельності працівників Управління, про що зазначено у попередженні про звільнення.

Вважає, що голова комісії з реорганізації Управління належним чином не виконала свого обов`язку щодо її працевлаштування, не запропонувала рівнозначної посади або іншого місця роботи в порядку переведення, тим самим порушила гарантоване Конституцією України право на збереження місця роботи та захист від незаконного звільнення.

Враховуючи, що реорганізація (припинення) Управління відбулася шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, до якого перейшли всі права й обов`язки припиненої установи, голова комісії з реорганізації Управління повинна була запропонувати їй рівнозначну посаду або іншу роботу в установі правонаступника в порядку переведення.

Отже, можливість поновлення незаконно звільненого працівника до проведення реорганізації, напряму пов`язана з збереженням його посади у новоутвореному внаслідок реорганізації підприємстві.

Вказує, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Позивачка вказує, що в результаті незаконного звільнення їй не було нараховано середньомісячну заробітну плату, тому відповідач зобов`язаний виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.04.2023 року (дата звільнення 18.04.2023 року) по день ухвалення рішення у справі.

При обчисленні середнього заробітку слід керуватися ст.27 Закону України «Про оплату праці» та п.2, п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, згідно з якими середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

На підставі наведеного, просила суд постановити рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ № 88-к від 10 квітня 2023 року про звільнення, поновити її на посаді у відповідача аналогічній або рівнозначній тій, з якої її було звільнено, стягнути на свою користь з відповідача середній заробіток (заробітну плату) за час вимушеного прогулу по день винесення рішення з розрахунку 543,35 грн. середньоденної заробітної плати, а також понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 14 листопада 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулувідмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що законодавством не передбачено переведення працівника, посада якого скорочується та на якого поширюється дія законодавства про працю, на посаду державної служби в державному органі.

Крім того, сторона позивача не заперечувала, що позивач подавала резюме, але по результатам співбесіди відмовилась в телефонній розмові від запропонованих їй вакантних посад в м. Сміла та в м. Кам`янка Черкаського району Черкаської області, так як не бажала проходити додаткове навчання, яке необхідне для зайняття посади державного службовця.

Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив із того, що вони є похідними від основних вимог, в задоволенні яких судом було відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій через систему «Електронний суд» 27 листопада 2023 року, представник ОСОБА_1 адвокат Тобота Ю.С., вважаючи рішення суду ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 14.11.2023 та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції в рішенні помилково встановив, що по результатам співбесіди позивачка відмовилась в телефонній розмові від запропонованих їй вакантних посад в м. Сміла та в м. Кам`янка Черкаського району Черкаської області, так як не бажала проходити додаткове навчання, яке необхідне для зайняття посади державного службовця, оскільки умовою для зайняття вакантної посади, на яку позивачка пройшла співбесіду, було попереднє звільнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Черкаській області за власним бажанням, без забезпечення права на переведення, у зв`язку із чим позивачка відмовилась звільнятися та відповідно саме в такому порядку зайняти вакантну посаду в правонаступника.

Вважає помилковими висновки суду першої інстанції , що наказ про звільнення позивачки у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників УВД ФССУ у Черкаській області видано законно.

Посилаючись на висновки Верховного Суду, з яких вбачається, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, законодавчі гарантії щодо пропонування працівнику та переведення такого на іншу роботу, в тому числі підлягають застосуванню при реорганізації, зокрема приєднанню роботодавця до іншого підприємства, організації, установи, незважаючи на те, що відбувається скорочення всієї чисельності працівників та штату юридичної особи, яка припиняє існування. Водночас , робота у такому випадку пропонується, а у разі згоди працівника, переведення здійснюється на підприємство, що є правонаступником.

Вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що з моменту вручення 17.01.2023 попередження про скорочення штату та до моменту звільнення, позивачу було запропоновано наявні вакансії.

Судом першої інстанції неправильно застосовані норми ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, оскільки суд дійшов до помилкового висновку про те, що при скороченні всієї чисельності працівників та штату юридичної особи, яка припиняється в процесі приєднання до іншої, працівнику не повинно пропонуватися зайняти вакантну посаду в юридичній особі-правонаступнику, до якої здійснюється приєднання.

Також судом не було враховано висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 26.09.2019 у справі № 820/10744/15/15. Від 05.11.2019 у справі № 379/563/17, від 27.03.2019 у справі № 212/9737/15-ц, від 03.03.2021 у справі № 212/9737/15-ц, від 13.05.2021 у справі №377/759/19 та від 15.06.2021 у справі № 761/23325/17.

Звертає увагу, що нормою ч. 2 ст. 40 КЗпП України чітко передбачено, що «звільнення з підстав, зазначених у п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо не можливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу», а не, як вважає суд першої інстанції «звільнення з підстав, зазначених у п. 1, 2 і 6 цієї статті, не допускається лише у випадках, коли законом прямо передбачено переведення працівника, за його згодою, на іншу роботу».

Акцентує увагу на помилковість висновків суду першої інстанції щодо порядку та підстав застосування загального, а не спеціального законодавства.

Вказує, що суд першої інстанції, правильно стверджуючи про те, що спеціальним законодавством України не врегульовано питання переведення працівника, який не є державним службовцем, на посаду державної служби, помилково дійшов висновку, що таке переведення заборонено.

Факт відсутності спеціального нормативного регулювання, не створює заборон на вчинення тих чи інших дій, а лише вказує на необхідність застосування норм загального законодавства.

Позивач, оскаржуючи незаконний наказ про звільнення, наголошує на тій підставі позову як порушення права на отримання пропозиції зайняти вакантну посаду у особі правонаступника роботодавця у зв`язку з реорганізацією юридичної особи, а не оскаржує процедуру вступу на державну службу.

Крім того, суд першої інстанції не встановив, чи всі вільні посади в ГУ ПФУ у Черкаській області у спірний період були посадами державної служби.

Вважає необгрунтованими посилання суду першої інстанції на неможливість захисту позивача від незаконного звільнення через відсутність рівнозначної посади в ГУ ПФУ у Черкаській області.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Черкаського апеляційного суду 18 грудня 2023 року, представник Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області Диптан Ю.В., вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги необгрунтованими, такими, що носять загальний характер та фактично є вимогами на майбутнє , не відповідають нормам цивільного законодавства, просила апеляційну скаргу представника позивача адвоката Тоботи Ю.С. на рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 14.11.2023 залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Фактичні обставини справи

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, з 01.01.2023 року набрав чинності Закон України від 21.09.2022 № 2620-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 2620), яким Закон України від 23.09.1999 № 1105- XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1105) викладено в новій редакції.

Пунктом 2 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1105 (в редакції Закону №2620, що діє з 01.01.2023) передбачено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є Фондом соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень.

Таким чином, законодавцем в особі Верховної Ради України прийнято рішення про припинення ФСС України, а тому, як наслідок, виникли законні підстави для проведення заходів з реорганізації ФСС України.

Головою комісії з реорганізації ФСС України 16.01.2023 видано наказ № 9-ОД «Про скорочення чисельності та штату працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України», пунктом 1 якого передбачено скоротити штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві, з 18.04.2023.

На виконання п. 2 Розділу VII Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2022 року № 1442 «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України», на підставі наказу комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України №9-ОД від 16.01.2023 «Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України», головою комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Черкаській області видано наказ «Про попередження працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області про наступне їх вивільнення» від 16.01.2023 №9.

ОСОБА_1 не заперечує факту отримання попередження за підписом голови комісії з реорганізації Управління Філоненко О.А. від 17.01.2023 № 09-09-131 про скорочення чисельності та штату працівників Управління на підставі наказу голови комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України від 16.01.2023 №9-ОД та наказу голови комісії з реорганізації Управління від 16.01.2023 №9, а також щодо наступного звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, яке відбудеться 18 квітня 2023 року.

Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області № 88-к від 10.04.2023 року Позивача звільнено із займаної посади 18.04.2023 за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 07 грудня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року розгляд справи призначено на 24 січня 2024 року на 15:30 год.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 24 січня 2024 року зупинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Тоботи Ю.С. на рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 14 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу до закінчення перегляду в касаційному порядку Верховним Судом цивільної справи №750/7085/23.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 14 січня 2025 року поновлено апеляційне провадження у справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , далі Конвенція).

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні керуватися сутністю права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 520/13190/17 (провадження № 11?1066апп18), від 27 листопада 2018 року у справі № 820/3534/17 (провадження № 11-870апп18).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (частина перша статті 19 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду послідовно зазначала, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства (див. постанови від 12 жовтня 2022 року у справі № 183/4196/21 (провадження № 14-36цс22), від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21 (провадження № 14-32цс22), від 23 листопада 2021 року у справі № 641/5523/19 (провадження № 14-178цс20) та інші).

Будь-які трудові правовідносини мають приватноправову природу, оскільки виникають на добровільній основі між двома рівноправними суб`єктами на підставі трудового договору. Підпорядкування працівника роботодавцеві в межах цих відносин має договірний, а не адміністративний характер.

Єдиний виняток це правовідносини щодо проходження публічної служби, зокрема державної служби. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 623/1656/16-ц (провадження № 14-405цс19) зазначила: «публічна служба є різновидом трудової діяльності, відносини публічної служби як окремий різновид трудових відносин існують на стику двох галузей права: трудового та адміністративного, тому правовідносини, пов`язані з прийняттям на публічну службу, її проходженням та припиненням, регламентуються нормами як трудового, так і адміністративного законодавства, а спори, які виникають з таких правовідносин, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 814/2514/17 (провадження № 11-1472апп18) вказано: «для набуття спором ознак публічно-правового в контексті статті 19 КАС України спірні правовідносини мають безпосередньо випливати з перебування особи на посаді, яка віднесена до публічної служби, та здійснення нею службової діяльності. […] Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що спір у правовідносинах, які виникають із трудових відносин, не пов`язаних з проходженням публічної служби, є приватноправовим незалежно від участі у ньому суб`єкта публічного права. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 520/6612/17 (провадження № 11?1196апп18)».

Вирішення питання про те, чи є правовідносини, пов`язані із визнанням незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку із набранням чинності Законом № 2620-ІХ, яким вирішено припинити ФСС України та Управління, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України, приватноправовими чи публічно-правовими, залежить, зокрема, від змісту та характеру правовідносин, суб`єктного складу, наявності підстав для виникнення зобов`язань та умов їх виконання щодо працевлаштування вивільненого працівника на публічну службу, а також мети, якої хоче досягти звільнений працівник, звернувшись до суду.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 21.09.2022 №2620-ІХ, який набрав чинності з 01 січня 2023 року, вирішено «Припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень».

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області про скасування наказу №88-к від 10 квітня 2023 року про її звільнення, поновлення її на посаді у відповідача, аналогічній або рівнозначній тій, з якої її було звільнено, стягнення на свою користь з відповідача середній заробіток (заробітну плату) за час вимушеного прогулу по день винесення рішення з розрахунку 543,35 грн середньоденної заробітної плати.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 лютого 2024 року у справі № 90/150/23 (провадження № 11-192заі23) зазначила, що, звертаючись до суду, позивач самостійно визначає в позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Своєю чергою, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі, щодо матеріально-правового інтересу в спірних відносинах.

У даній справі спір виник у фізичної особи з Пенсійним фондом України, як правонаступником Фонду щодо недотримання Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області процедури її вивільнення у зв`язку зі скороченням всього штату працівників у процесі приєднання ФСС України до Пенсійного фонду України. Позивачка звернулася з позовом за захистом порушених прав у зв`язку з її звільненням без дотримання обов`язку з працевлаштування в органах Пенсійного фонду, тобто її метою є отримання рівнозначної посади в органі приєднання.

20 червня 2023 року до Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення Фонду.

Позивач визначила спосіб задоволення позову, як поновлення на роботі, з огляду на те, що втратила свою посаду в результаті реорганізації Фонду шляхом приєднання його органів до органів Пенсійного фонду України, що не вважається ліквідацією.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи (частина третя статті 49-2 КЗпП України).

Відповідно до приписів статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Публічно-правовий спір це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі, на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

До справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір (постанова Велика Палата Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 368/561/19 (провадження № 14-118цс20)).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справ і № 635/551/17 (провадження № 14-79цс20) зазначила, що спір між фізичною особою, яка претендує на зайняття посади державної служби, та органом державної влади, до компетенції якого належить прийняття рішення про таке призначення, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 09 грудня 2024 року у справі № 712/4776/23 (провадження № 61-13644сво23) дійшла висновку про те, що оскільки внаслідок реорганізації Фонду та Управління шляхом приєднання до Пенсійного фонду України, відбулося специфічне правонаступництво, за якого згідно з ухваленим Верховною Радою України Законом № 2620-ІХ Фонд як юридична особа приватного права припинилася, однак його повноваження, що стосувалися чутливої для держави сфери загальнообов`язкового державного соціального страхування, набув Пенсійний фонд України як юридична особа публічного права та центральний орган виконавчої влади, що також був наділений функціями у сфері загальнообов`язкового державного страхування (пенсійне страхування), то спори, які пов`язані із поновленням працівників, звільнених внаслідок реорганізації Фонду та його виконавчої дирекції шляхом приєднання до Пенсійного фонду України, на посадах, вакантний перелік яких віднесено до посад державної служби в органах Пенсійного фонду України, стосуються прийняття на публічну службу та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вимоги ОСОБА_1 та суб`єктний склад сторін, дана цивільна справа є справою адміністративної юрисдикції, оскільки, в даному випадку, має місце спір між учасниками публічно-правових відносин, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (частина друга статті 377 ЦПК України).

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню, а провадження у справі закриттю у зв`язку із розглядом справи з порушенням юрисдикції.

Щодо заявлених клопотань

13 січня 2025 року та 10 лютого 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Тобота Ю. С. подала до апеляційного суду заяву, у якій просить у разі закриття провадження у справі

№ 696/471/23 передати (направити) її для продовження розгляду до Черкаського окружного адміністративного суду.

Враховуючи висновок колегії суддів, що спірні правовідносини виникли щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді в органі, діяльність якого пов`язана з проходженням публічної служби, у зв?язку з чим між сторонами виник публічно-правовий спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, справу № 696/471/23 слід передати для продовження розгляду до Черкаського окружного адміністративного суду.

Керуючись ст.ст. 255, 367, 374, 377, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тоботи Юлії Сергіївни - задовольнити частково.

Рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 14 листопада 2023 року - скасувати.

Провадження у справі №696/741/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу закрити.

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Тоботи Юлії Сергіївни про направлення справи за встановленою юрисдикцією - задовольнити.

Справу №696/741/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - передати для продовження розгляду до Черкаського окружного адміністративного суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

О.М. Новіков