Ленінський районний суд м. Полтави
Справа № 553/915/21
Провадження № 2/553/21/2025
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2025 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді Високих М.С., за участі секретаря судового засідання Сіомашко В.Р., представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , представника третьої особи Лисенко С.М.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за цивільним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної в м.Полтаві ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та встановлення порядку побачень з дітьми,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернувся до суду із згаданим позовом до відповідача, в якому прохає: зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у спілкуванні з дітьми ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ; визначити йому способи участі у вихованні дітей, встановивши місце і час їх спілкування, а саме: побачення два рази на місяць, друга та четверта субота і неділя кожного місяця з 09 год. до 21 год. без присутності матері, як за місцем проживання батька дітей так і з можливістю відвідування дитячих розважальних закладів чи парків відпочинку, спортивних, навчальних та/або пізнавальних закладів, різноманітних гуртків, секцій враховуючи думку та стан здоров`я дітей, або в будь-який інший день та час за домовленістю між батьками; у разі, якщо святкові дні припадають на день побачення з дітьми або цей день передує дню побачення, або є наступним після нього, то такі дні проводить з батьком; необмежене спілкування з дітьми засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дітьми у будь-який день тижня без обмежень, з дотриманням режиму дня дітей; спільний відпочинок батька з дітьми для оздоровлення дітей не менше одного літнього місяця із наданням батьку права особисто забирати дітей з місця їх проживання чи фактичного перебування та покладенням обов`язку повернення назад; безперешкодне відвідування батьком дітей у період хвороби, в день народження дітей, у період свят за місцем їх проживання чи фактичного перебування, дозволити перебування за адресою: АДРЕСА_1 ; проведення з батьком канікул щорічно з 01 липня до 30 липня, з 30 грудня по 14 січня з правом тимчасового виїзду за кордон до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, в тому числі до країн, членів Шенгенської угоди та Європейського союзу, а також Туреччини, Арабської Республіки Єгипет, Болгарії, Республіки Кіпр, Королівства Тайланд, Чорногорії, Мальти, Німеччини та інших, без дозволу матері; зобов`язати ОСОБА_2 завчасно попереджати відповідача про можливість та причини змін у визначеному порядку його зустрічей з дітьми.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 27.04.2021 позовну заяву ОСОБА_4 було залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків.

На виконання вказаної ухвали суду представником позивача подано уточнюючу позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та встановлення порядку побачень, в якому прохає: зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у спілкуванні з дітьми ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ; визначити йому способи участі у вихованні дітей, встановивши місце і час їх спілкування, а саме: побачення два рази на тиждень, кожну суботу та неділю місяця з 08 год. до 21 год. без присутності матері, як за місцем проживання батька дітей так і з можливістю відвідування дитячих розважальних закладів чи парків відпочинку, спортивних, навчальних та/або пізнавальних закладів, різноманітних гуртків, секцій та поїздок за межі Полтави (в межах України), враховуючи стан здоров`я, розпорядок дня та думку дітей; побачення з дітьми на день їх народження та офіційні державні свята щороку в першу половину дня з 08 год. до 15 год. або у другу половину дня з 15 год. до 21 год., з урахуванням інтересів та розпорядку дня дітей; необмежене спілкування з дітьми засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дітьми у будь-який день тижня без обмежень, з дотриманням режиму дня дітей; безперешкодне відвідування батьком дітей у період хвороби, в день народження дітей та період свят за місцем проживання чи фактичного перебування дітей; спільний відпочинок батька з дітьми для оздоровлення дітей щорічно з 01 липня до 30 липня, з 30 грудня по 14 січня; зобов`язати ОСОБА_2 завчасно, але не пізніше як за день до виникнення відповідних обставин, попереджати ОСОБА_4 засобами телефонного зв`язку чи з допомогою менеджерів про причину змін у визначеному порядку його зустрічей з дітьми.

Заявлені вимоги мотивує тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який наразі розірвано, та мають трьох спільних дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . За рішенням Київського районного суду м. Полтави від 15.01.2020 місце проживання дітей визначено з матір`ю. Позивач офіційно працевлаштований, стабільно сплачує аліменти, не ухиляється від утримання дітей, однак відповідач перешкоджає йому у спілкуванні та побаченнях з синами, штучно створює обставини, через які позивач не може нормально зустрічатись з дітьми. Так, позивач постійно звертається до ОСОБА_2 щодо побачень з дітьми, на що відповідачка або не відповідає, або надсилає погрози. Позивач звертався до Служби у справах дітей щодо перевірки умов проживання дітей та проведення із ОСОБА_2 бесіди щодо неприпустимості безпідставного обмеження права батька бачитись, спілкуватись та брати участь у вихованні дітей. Відповідач запрошення Служби у справах дітей проігнорувала, до органу не з`явилась, продовжує створювати позивачу перешкоду, у зв`язку із чим виникла необхідність у зверненні до суду.

Провадження у справі відкрито за ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 11.06.2021, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

29.07.2021 відповідачем подано відзив на позов, з проханням відмовити позивачу у задоволенні позову повністю. Заперечення проти позову вмотивовані відповідачем безпідставністю заявлених вимог, так як до органу опіки щодо визначення умов його участі у житті дітей позивач не звертався. Всі заяви позивача до державних органів є абстрактними і направленими лише на заподіяння клопоту відповідачу. Так, з моменту припинення шлюбних відносин у жовтні 2017 року, майже ніколи (окрім березня 2020 року, коли відповідач хворіла та мала ознаки короновірусу, а старші діти тиждень проживали з батьком) відповідач не отримувала від ОСОБА_4 позитивної відповіді на прохання про допомогу у вихованні та розвитку синів. Батько ніколи не приходив до садочку та школи, не супроводжував на гуртки, не цікавився дитячими потребами, інтересами та захопленнями. Заперечуючи створення перешкод вказує, що після поїздок до батька старший син розповідає про те, що батько на них кричить, називає поганими словами, каже дуже погані слова на неї, та батьків відповідача. Після розлучення стосунки між нею та позивачем ускладнюються спором про поділ майна, останнім часом позивач неодноразово подавав надумані заяви проти неї до поліції про вчинення кримінальних правопорушень, до органу опіки щодо неналежного поводження з дітьми. Вважає вимоги позивача не доведеними, позов штучним, оскільки спору про спілкування з дітьми між ними не існує, а відповідач не створює позивачу жодних перешкод, а навпаки просила батька більше часу і уваги приділяти синам і налагоджувати з ними емоційний контакт.

08.09.2021 представником позивача подано відповідь на відзив, з проханням задовольнити позов повністю.

22.09.2021 від відповідача на адресу суду надійшли заперечення на позовну заяву, в якій ОСОБА_2 наполягає на залишенні позовних вимог без задоволення.

25.10.2021 представником позивача подані письмові пояснення щодо позову.

05.11.2021 виконавчим комітетом Подільської районної у м. Полтаві ради, як органом опіки та піклування, подано висновок, відповідно до якого визначено доцільним встановлення наступного порядку спілкування ОСОБА_4 з дітьми, а саме: другі та четверті вихідні місяця, в суботу з 10 год. до 19 год. неділі за бажанням дітей, з правом відвідування місця проживання батька, правом прогулянок по місту, відвідування дитячих розважальних закладів, враховуючи погодні умови, розпорядок дня та стан здоров`я дітей; спільний відпочинок батька з дітьми щорічно у період літніх канікул з 01 липня до 30 липня (включно) та другий тиждень зимових канікул, враховуючи бажання дітей.

Підготовче провадження у справі було закрито за ухвалою суду від 22.11.2021, справу призначено до судового розгляду по суті вимог.

За ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 14.12.2023 було задоволено клопотання представника позивача, здійснено повернення до стадії підготовчого засідання та прийнято до розгляду заяву про зміну позовних вимог за позовом ОСОБА_4 .

Так, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, позивач прохає суд: зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_4 у спілкуванні з дітьми; зобов`язати ОСОБА_2 повідомляти про зміну місця реєстрації дітей з наданням підтверджуючих документів; повідомляти про зміну місця фактичного проживання дітей з наданням відомостей щодо повної поштової адреси місця проживання, повної адреси місцезнаходження навчальних закладів дітей та закладів дошкільної освіти; повідомляти про виїзд за межі постійного місця проживання дітей із зазначенням напрямку виїзду та планованими термінами перебування поза межами постійного місця проживання дітей. У разі необхідності термінового виїзду за межі постійного місця проживання дітей, повідомляти про такий виїзд не пізніше дати придбання квитків чи бронювання житла; повідомляти про в`їзд дітей на територію України за місяць до такого в`їзду та із зазначенням термінів планового перебування, повної поштової адреси проживання дітей на території України. У разі необхідності термінового в`їзду на територію України повідомляти про такий в`їзд не пізніше дати придбання квитків чи бронювання житла; зобов`язати ОСОБА_2 забезпечити: можливість спілкування та побачення з кожним з дітей при перебуванні їх на території України з розрахунку не менше 2 днів на тиждень з кожним з дітей без участі ОСОБА_2 ; можливість спілкування та побачення з кожним з дітей за місцем їх проживання при перебуванні позивача на території країни проживання дітей з розрахунку не менше 3 днів на тиждень з кожним з дітей без участі відповідача; у разі перебування на території України, зустріч ОСОБА_4 з дітьми не пізніше 3-го дня з дати перетину дітьми державного кордону; спілкування засобами телефонного зв`язку, в тому числі через месенджери у формі усного мовлення не менше 30 хв. з кожним з дітей на тиждень; контролювати справність мобільних терміналів дітей та їх обслуговування; визначити ОСОБА_4 наступні способи участі у вихованні дітей, а саме: спільний відпочинок батька з дітьми для оздоровлення дітей щорічно в період з 15 липня по 25 липня у будь-якій країні на вибір батька (на даний період ОСОБА_2 зобов`язана надати чинні закордонні паспорти дітей та у разі перешкоджання у побаченні з дітьми чи не надання закордонних паспортів дітей ОСОБА_2 компенсує витрати на запланований відпочинок); у разі скасування правового режиму воєнного стану в Україні та проживання дітей на території України визначити позивачу наступні способи участі у вихованні дітей: побачення з дітьми на день їх народження та офіційні державні свята щороку в першу половину цього дня з 08 год. до 15 год., або у другу половину дня з 15 год. до 21 год., з урахуванням інтересів дітей; безперешкодне відвідування батьком дітей у період хвороби, в день народження дітей та період свят за місцем проживання чи фактичного перебування дітей.

18.01.2024 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що підставою звернення до суду з даним позовом, та відповідно, його задоволення судом, є наявність перешкод, які чиняться одним із батьків іншому у спілкуванні з дитиною та її вихованні, і наявність створення таких перешкод, в даному випадку, відповідачкою позивачеві, мають бути безумовно доведені належними та допустимими доказами, які матеріали справи № 553/915/21 не містять. Навпаки, відповідачка наполягає на тому, що нею не чинилися і не чиняться перешкоди відповідачеві у спілкуванні із синами. Більше того, з моменту припинення шлюбних стосунків позивача та відповідачки в жовтні 2017 року, що підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 19.06.2018 року по справі № 553/845/18 про розірвання шлюбу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 (копія якого наявна в матеріалах справи - додана до позовної заяви), майже ніколи ОСОБА_2 не отримувала від позивача позитивної відповіді на прохання про допомогу у вихованні та розвитку синів. Батько ніколи не приходив до садочку та школи (окрім запрошення його відповідачкою на свято першого вересня до ОСОБА_6 ), не супроводжував дітей на гуртки, не цікавився дитячими потребами, інтересами та захопленнями. Позивач був добре обізнаний, в якому навчальному закладі навчалися їхні спільні з відповідачкою діти, тож, якби вважав за необхідне, цілком міг би їх навідувати, забирати зі школи, відводити на розвиваючі гуртки та спортивні секції, проте, навіть незважаючи на прохання відповідачки про це, бо їй самій було важко встигати скрізь і працювати, позивач жодного разу цього не зробив. Також, якщо діти хворіли на респіраторні захворювання, батько ніколи не навідував їх, не водив до педіатра, не купував ліків. Позивач не займався розвитком синів, не читав книжок, не навчав плавати, кататися на велосипеді, не цікавився їхніми уподобаннями та бажаннями. Спілкування батька з синами обмежувалося тим, що на вихідні (періодично) він забирав дітей і відвозив їх у село до своїх батьків, причому, часто навіть не залишався з ними на вихідні та не проводив спільно час. При цьому, жодних конкретних домовленостей між позивачем та відповідачкою про періодичність його зустрічей із дітьми, між ними не було, адже позивач про це не говорив. Як правило, коли він хотів на вихідні забрати дітей, він про це або писав, або телефонував відповідачці в п`ятницю ввечері чи в суботу вранці. Очевидно, що оскільки такі бажання в батька виникали не часто (приблизно, один раз в півтора місяці), ОСОБА_2 самостійно планувала дозвілля з дітьми на вихідні, тому просила ОСОБА_4 про свої наміри побачитися з дітьми повідомляти її завчасно. Однак, на ці прохання позивач не зважав, а телефонував з категоричною вимогою побачити дітей, або ж надсилав текстові повідомлення пізно ввечері в п`ятницю, аби тим самим штучно створити надані до матеріалів справи «докази».

Вважає, що надані позивачем докази абсолютно не підтверджують створення відповідачкою перешкод у спілкуванні позивача з синами, через що вважає даний позов безпідставним та необґрунтованим, оскільки відповідачка ніколи не чинила і не чинить перешкоди у спілкуванні з синами ОСОБА_4 . Навпаки, керуючись інтересами дітей та знаючи їх потреби, настрій, емоційний стан, стан здоров`я, коло друзів, інтереси, ОСОБА_2 неодноразово зверталась за допомогою до позивача у питаннях догляду за трьома малолітніми дітьми, на підтвердження чого в матеріалах справи наявні скріншоти листування з мобільного застосунку «Viber». Так, 22.07.2020 ОСОБА_2 сама поцікавилася у позивача про можливість відвезти дітей у село, адже саме вони цього хотіли, проте позивач проігнорував її прохання. 28.01.2021 вона запитувала у позивача про те, чи братиме він дітей на вихідних. 10.02.2021 відповідачка не заперечувала відносно того, аби діти залишилися у батька на вихідні з ночівлею. 30.04.2021, 14.05.2021, 28.05.2021 - питання проведення дітьми часу у батька також було погоджено. Влітку 2021 року батько неодноразово забирав синів і возив у село. В зв`язку з широкомасштабною воєнною агресією російської федерації проти України, з метою забезпечення безпечних умов перебування малолітніх дітей, ОСОБА_2 разом із синами у березні 2022 року виїхала з України. На даний час відповідачка з дітьми перебуває у передмісті Дрездена (Німеччина), про що достеменно відомо позивачеві, адже, в січні 2023 року він навідувався до синів за місцем їх перебування, зустрічався з ними в торгово-розважальному центрі та мав можливість провести з дітьми час. В поясненнях, наданих позивачем в судовому засіданні 26.06.2023, він підтвердив що йому відомо, що його діти перебувають у Німеччині, і пояснив, що має фінансову і реальну можливість бачитися з дітьми за місцем їх нинішнього перебування, і для зустрічей із дітьми буде приїздити до Німеччини. Зокрема, позивач повідомив про заплановану ним відпустку на початок липня і про наміри в цей час приїхати до дітей. Дійсно, в період часу з 29.06.2023 по 08.07.2023 ОСОБА_4 перебував за межами України, що підтверджується наданою представником позивача інформацією з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 16.11.2023, відпочивав у Європі, зокрема, 05.07.2023 він був у Греції, що підтверджується фотографією, розміщеною його жінкою на її інстаграм сторінці, скрін із якої доданий відповідачкою до матеріалів справи, але на зустріч із дітьми так і не приїздив. В січні 2024 року ОСОБА_4 також був на відпочинку в Європі, зокрема, у Франції, що поряд з нинішнім місцем перебуванням його дітей, але, що дивно, в першій декаді січня 2024 року жодних повідомлень від нього з приводу ймовірного приїзду до дітей відповідачка не отримувала. У дітей наразі є телефон, і батько має можливість спілкуватися з синами. В період перебування в Німеччині відповідачка наголошує синам на необхідності спілкування з батьком засобами мобільних застосунків.

24.01.2024 від представника позивача надійшла відповідь на відзив з проханням задовольнити позов повністю. Вказує, що позивач ніколи не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків і всіляко намагався цікавитися життям дітей. Він здійснював оплату гуртків та додаткових занять, які відвідували його діти. Про дати та час коли відбувалися батьківські збори та дитячі свята у дитячому садочку позивача ніколи ніхто не повідомляв, з метою створення штучних перешкод у спілкуванні з дітьми та заборони йому цікавитися життям дітей. ОСОБА_4 неодноразово пропонував допомогу ОСОБА_2 у здійсненні догляду та вихованні дітей, однак вона всіляко відмовлялася та агресивно реагувала на це. Також варто зазначити те що жодних доказів які підтверджували відсутність здійснення перешкод у спілкуванні з дітьми ОСОБА_2 не надала. Варто також врахувати те, що у березні 2022 року ОСОБА_2 разом з дітьми виїхала за кордон та до сьогоднішнього часу не надала інформації щодо стану побутових умов в яких вони проживають, місця навчання та контактних даних, всіляко ігноруючи прохання позивача дізнатися як живуть його діти. ОСОБА_4 звертався до відповідача з проханням повідомити де саме перебувають його діти, однак вона всіляко ігнорувала надання відповіді на дане запитання. Не отримавши у добровільному порядку відповіді від ОСОБА_2 , позивач звертався з письмовою заявою до органів опіки та піклування про складання запиту до Федеративної Республіки Німеччина, однак у відповіді на звернення ОСОБА_4 органи опіки та піклування повідомили, що складання таких процесуальних документів не належить до їх компетенції. ОСОБА_4 також звертався до Держприкордонслужби з запитом щодо перетину кордону його дітьми ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . У відповіді на запит ним було отримано інформацію лише про перетинання пункту пропуску на кордоні з Польщею. Зважаючи на неправомірність дій ОСОБА_2 щодо неповідомлення його як батька про виїзд дітей закордон та відмову надавати інформацію про їх подальше місцезнаходження, позивач ОСОБА_4 звернувся до правоохоронних органів з заявою про викрадення дітей. За даним фактом відкрито кримінальне провадження і наразі проводиться досудове розслідування. Наразі ОСОБА_4 відомо лише те, що його діти проживають у місті Гросерхайн (Німеччина) згідно відомостей, які були надані на вимогу суду відповідачем 04.12.2023. У період з 25.06.2023 по 03.08.2023 ОСОБА_4 неодноразово намагався зв`язатися з дітьми, однак не міг до них додзвонитися, оскільки номер був заблокований. Даний факт підтверджується скріншотами з месенджеру «Viber», які були надані разом з клопотанням про долучення доказів від 31.10.2023. На запитання позивача чому діти не відповідають на дзвінки відповідач відповідала що нічого не знала і на тривалий час припиняла з ним спілкування, знаючи про його наміри взяти з собою у відпустку дітей. ОСОБА_2 було відомо про плани ОСОБА_4 взяти дітей з собою у відпустку. Про орієнтовні дати свого приїзду позивач повідомляв раніше. Відповідач заблокувала його номер телефону на телефонах дітей та на своєму . Пізніше позивачеві стало відомо що у цей час ОСОБА_2 була з дітьми в Італії, про що його не повідомила. ОСОБА_4 не має жодної можливості узгодити місце зустріч з дітьми та час. Крім того є висока ймовірність того, що навіть приїхавши на вказану у посвідці про місце проживання дітей адресу ОСОБА_2 влаштує скандал і активно чинитиме супротив побаченню з дітьми. Зазначаємо також те, що у 2024 році ОСОБА_4 не перебував за кордоном і не виїжджав за межі України. ОСОБА_4 виконує свої батьківські обов`язки належним чином, заборгованості зі сплати аліментів немає і всіляко намагається підтримувати дітей та приймати участь у їх житті та вихованні.

05.02.2024 на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому представник відповідача прохає позов залишити без задоволення за штучністю та безпідставністю заявлених вимог.

За ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 13.03.2024 підготовче провадження у справі було закрито з призначенням до судового розгляду по суті вимог.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю в межах заяви про зміну позовних вимог, посилаючись на викладені у позові та письмових заявах обставини. Наполягали, що відповідач створює перешкоди позивачу у спілкуванні з дітьми, не повідомляла адресу місця проживання дітей, не повідомляла про приїзди в Україну під час, яких батько зміг би побачити дітей.

Відповідач та її представник проти задоволення позову заперечили з підстав, що наведені у відзиві та інших заявах по суті справи. В ході судового розгляду ОСОБА_2 прохала врахувати, що створення перешкод є лише припущенням позивача, який всіляко намагається перекласти на неї відповідальність за відсутність з синами психологічного контакту, а також врахувати думку дітей, які не мають бажання спілкуватись з батьком.

Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні при вирішенні спору прохала врахувати інтереси дітей.

Під час з`ясування думки дітей, останні не виявили бажання у спілкуванні з батьком.

ОСОБА_6 зазначив, що батько ображав братів, погано говорив про маму, тому він не хоче з ним спілкуватись. Вважає, що батько знає про причини небажання з ним спілкуватись, але налагодити контакт не намагався.

ОСОБА_7 вказав, що спілкуватись з батьком він не хоче, це скучно.

ОСОБА_8 пояснив, що батько ображав його та погано говорив про маму, тому він не бажає спілкуватись.

З`ясувавши позиції учасників процесу, заслухавши їх пояснення та думку дітей, дослідивши приєднані до справи матеріали, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ст.51 Конституції України).

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Згідно із ч.ч.2,8,9,10 ст.7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України).

Відповідно до положень ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частинами першою та другою ст. 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 07.12.2006 № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27.11.1992 Серія A, №250, ст.35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07.08.1996, § 78).

Отже, визначаючи спосіб участі батька або матері у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю переважають інтереси батьків.

Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Суд зауважує, що батько, який проживає окремо від своєї дитини, очевидно має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Відновлення відносин та емоційного контакту дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком.

Європейський суд з прав людини зазначав, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Правосуддя у справах про контакт одного з батьків з дитиною супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже остаточність вирішення спору у цій категорії справ є часто нетривалою, потребує відповідної корекції з урахуванням обставин, які змінюються.

У цій справі судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з 13.09.2012 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 19.06.2018 (т.1 а.с.21-22).

Сторони мають трьох спільних дітей - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.18-20).

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 15.01.2020 (т.1 а.с.23-25), місце проживання дітей ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 визначено разом із матір`ю ОСОБА_2 .

Згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 29.05.2018 з ОСОБА_4 стягнуті аліменти на утримання дітей в розмірі частки заробітку до досягнення дітьми повноліття (т.1 а.с.26-28).

За постановою Апеляційного суду Полтавської області від 02.08.2018 (т.1 а.с.29-35), рішення суду від 29.05.2018 скасовано в частині відмови у стягненні аліментів на утримання дружини та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на утримання останньої до досягнення дитиною ОСОБА_8 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти у розмірі 1/11 частин всіх видів заробітку, починаючи з 06.04.2018.

Згідно з листом Служби у справах дітей від 30.12.2020 (т.1 а.с.36), з приводу звернення ОСОБА_4 щодо перевірки умов проживання малолітніх дітей та проведення бесіди зі ОСОБА_2 щодо неприпустимості безпідставного обмеження права батька бачитися, спілкуватися, брати участь у вихованні дітей, позивачу повідомлено, що ОСОБА_2 було надіслано запрошення про необхідність прибуття для ознайомлення зі зверненням та надання пояснень, а також лист щодо неприпустимості та неправомірності вчинення перешкод та обмежень у спілкуванні батька з дітьми, однак до служби ОСОБА_2 не прибула. Одночасно позивачу було роз`яснено, що у період карантину обстеження умов проживання призупинено та проводяться лише в екстрених випадках та рекомендовано в разі наявності спору звертатись до органу опіки або суду.

Згідно з довідкою ДНЗ № 36 від 04.07.2019 (т.1 а.с.84), ОСОБА_7 з 23.07.2018 відвідує ясла-садок, вихованням дитини займається мати ОСОБА_2 , приводить і забирає сина, оплачує харчування, бере участь у батьківських зборах, відвідує свята.

За довідкою ПДНЗ № 83 від 15.07.2019 (т.1 а.с.85), ОСОБА_6 з липня 2017 року є вихованцем групи № 12 ясла-садка комбінованого типу № 83. Хлопчик проживає з матір`ю, яка піклується про здоров`я та розвиток дитини. За час перебування хлопчика в дошкільному закладі батько не відвідував дитячий садок та не брав участі у вихованні дитини.

Відповідно до довідки початкової школи № 43 від 27.05.2021 (т.1 а.с.86), ОСОБА_8 виховується у групі «Ромашка», хлопчиком опікується мама ОСОБА_2 , лише вона відвідує батьківські збори. Батько в школі не з`являвся.

Згідно з довідкою початкової школи № 43 від 27.05.2021 (т.1 а.с.87), ОСОБА_7 виховується у групі «Веселка», хлопчиком опікується мати, ОСОБА_2 відвідує батьківські збори. Батько в школі не з`являвся.

Згідно з актом обстеження умов проживання, проведеним представниками служби у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради на підставі заяви ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , було встановлено, що умови проживання задовільні та відповідають санітарно-гігієнічним вимогам, діти мають місце для сну та відпочинку, забезпечені сезонним одягом та взуттям, іграшками, продуктами харчування (т.1 а.с.89).

За заявою ОСОБА_4 від 17.05.2021, службою у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради було розглянуто звернення позивача щодо вчинення психологічного та фізичного насильства над дітьми з боку їх матері ОСОБА_2 . За результатами звернення факт вчинення домашнього насильства не підтверджено (т.1 а.с.90-93).

Рішенням виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради № 197 від 04.11.2021 затверджено висновок органу опіки та піклування про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_4 з його дітьми (т.1 а.с.162).

Згідно з висновком органу опіки та піклування, за наслідками розгляду матеріалів, після заслуховування ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , адвоката Сидоренко І.О. було визначено доцільним встановлення наступного порядку спілкування ОСОБА_4 з дітьми, а саме: другі та четверті вихідні місяця, в суботу з 10 год. до 19 год. неділі за бажанням дітей, з правом відвідування місця проживання батька, правом прогулянок по місту, відвідування дитячих розважальних закладів, враховуючи погодні умови, розпорядок дня та стан здоров`я дітей; спільний відпочинок батька з дітьми щорічно у період літніх канікул з 01 липня до 30 липня (включно) та другий тиждень зимових канікул, враховуючи бажання дітей.

Відповідно до повідомлення Адміністрації державної прикордонної служби України від 17.02.2023 на запит ОСОБА_4 (т.2 а.с.84-85), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перетнули кордон України за напрямком виїзд 17.11.2022.

Відповідно до витягу з ЄРДР, 02.09.2023 за № 0000461 до реєстру були внесені відомості з попередньою правовою кваліфікацію за п.2 ч.2 ст.115 КК України за фактом звернення ОСОБА_4 щодо безвісті зниклих його малолітніх дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Згідно з листом Київського ВДВС у місті Полтаві від 18.09.2023 (т.2 а.с.180-181), позивач заборгованості по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дітей не має.

Згідно з платіжними інструкціями (т.2 а.с.182-183), ОСОБА_4 було перераховано ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_9 8040,20 грн як подарунок для ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 3000 грн як подарунок на день народження ОСОБА_7 , та ІНФОРМАЦІЯ_6 - 3000 грн як подарунок на день народження ОСОБА_8 .

В ході судового розгляду відповідач пояснила, що після припинення шлюбних відносин вони з позивачем проживають окремо, діти завжди проживали разом із нею. Ці обставини позивачем не заперечувались.

В умовах воєнного стану ОСОБА_2 разом із дітьми залишила територію України і наразі постійно мешкають у Німеччині на законних підставах.

На вимогу суду відповідачем були надані відповідні посвідки про проживання із зазначенням адреси мешкання (т.2 а.с.124-125).

При цьому за поясненнями ОСОБА_4 останній ствердив про реальну можливість бачитись з дітьми за межами держави Україна у місці їх перебування, і як пояснили сторони, дійсно позивач один раз мав можливість спілкування з дітьми у місці їх перебування, під час виїзду за кордон. В подальшому позивач теж виїжджав за межі України, однак дітей більше не навідував.

Також згідно з поясненнями сторін діти, окрім молодшого, мають власні телефони, і позивач має можливість телефонувати останнім та надсилати повідомлення. З молодшим сином позивач також спілкується за допомогою телефону матері.

Таким чином судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та мають трьох спільних дітей. Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, місце проживання дітей за рішенням суду визначено з матір`ю. Позивач за рішенням суду сплачує на утримання дітей аліменти та заборгованості не має, у 2023 році в якості подарунків на день народження двох синів ( ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ) позивачем були перераховані кошти на рахунок ОСОБА_2 . При цьому за поясненнями відповідача сина ОСОБА_6 батько з днем народження не вітає, оскільки дитина не спілкується з ОСОБА_4 , що у свою чергу позивач не спростував і відомостей про вітання з днем народження сина ОСОБА_6 не надав.

В умовах воєнного стану відповідач разом із дітьми виїхала за межі України та наразі постійно проживають у Німеччині.

Після розірвання шлюбу батько мав нечасте спілкування з синами, іноді проводив з ними спільне дозвілля, в подальшому після виїзду відповідача з дітьми за межі України, ОСОБА_4 бачився з дітьми за їх місцем перебування під час однієї поїздки за кордон. Також позивач обізнаний про засоби зв`язку дітей та має можливість телефонувати синам, надсилати їм повідомлення.

У свою чергу діти неохоче спілкуються з позивачем та відповідають на його повідомлення, що очевидно свідчить про втрату емоційного зв`язку між батьком та синами.

Між позивачем та відповідачем існує певна комунікація з приводу дітей, яка не завжди має позитивний результат. Однак, їх відносини є емоційнозагостреними та мінливими, про що об`єктивно свідчить їх поведінка в ході судового розгляду, та на думку суду в даному випадку батьки не спроможні досягти тривалих домовленостей та надати перевагу інтересам дітей над власними амбіціями.

Суд наголошує, що приймаючи рішення в інтересах дитини суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

Тимчасовий виїзд дитини за кордон не може обмежувати право батька на спілкування з дитиною, яке повинно реалізовуватися задля підтримання родинних відносин та емоційного контакту дитини з її батьком.

Позивач проживає окремо від синів, наявність у нього шкідливих звичок перед судом не доведено, а тому він не може бути обмеженим у праві на особисте спілкування з синами.

При цьому мати дитини не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні.

Посилаючись на відсутність перешкод у спілкуванні з синами, відповідач не заперечувала тієї обставини, що свідомо не повідомляла позивачу адресу місця перебування дітей, після виїзду за кордон, побоюючись можливості конфліктів зі сторони ОСОБА_4 .

Також згідно з поясненнями відповідача, остання не повідомляла позивачу як про сам виїзд дітей за межі України так і про приїзди до України в умовах воєнного стану.

Ці обставини суд враховує як створення перешкод у спілкуванні, а враховуючи нестабільні та загострені відносини між сторонами, на думку суду подібні ситуації з великою ймовірністю можуть повторитись знов.

Водночас, як встановлено судом, тривалий час діти перебувають за кордоном, спілкуються переважно з мамою, що також формує їх погляди, переконання та прив`язаність до батьків. Тісний контакт з батьком діти наразі не мають, як і не мають явного бажання спілкування з позивачем.

На думку суду, зі збігом такого тривалого часу, відсутністю нормальних життєво-сімейних зв`язків між ними, очевидно діти дійсно могли відсторонитись від батька. Однак, налагодження психологічного контакту та емоційного зв`язку з дітьми насамперед залежить від поведінки та вчинків позивача та не може перекладатись на відповідачку, в чому твердо впевнений батько дітей.

Окрім того, враховуючи вік дітей та те, що фактично протягом тривалого часу між батьком та дітьми був відсутній зв`язок, на думку суду очевидною є необхідність з боку відповідача вироблення такої виховної тактики, яка не матиме для синів негативних емоційних наслідків, їх спілкування буде комфортним для синів, а батьком будуть враховуватись інтереси дітей та дотримуватись їх особисті кордони.

Таким чином суд доходить висновку про необхідність встановлення способу участі батька ОСОБА_4 у вихованні та спілкуванні з дітьми ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом особистих побачень з дітьми у країні та місті їх перебування у місцях загального відпочинку щомісячно кожної третьої суботи з 10.00 год. до 18.00 год. за часом країни перебування дітей, з урахуванням стану їх здоров`я, зобов`язавши мати дітей повідомляти батька про зміну місця проживання (перебування) дітей.

Інші заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають. Так, позивачем не надано доказів звернення до відповідача з приводу інформації про заклади освіти дітей та ухилення в наданні такої, неможливості спілкування з дітьми засобами зв`язку та створення в цьому перешкод зі сторони матері. В свою чергу встановлення контакту з дітьми та налагодження з ними стосунків, в тому числі формування в них інтересу до спілкування з батьком залежить від самого позивача та він матиме таку можливість під час особистих зустрічей з дітьми. Щодо спільного відпочину, суд вважає наразі перебування дітей без матері протягом тривалого періоду не доцільним та таким, що може негативно відобразитись та емоційному стані синів, враховуючи повну відсутність психологічного зв`язку з батьком. Водночас, при позитивних змінах у відносинах батька та дітей, визначений судом спосіб може бути змінений, в тому числі шляхом збільшення часу спілкування. Аналогічно спосіб участі та графік зустрічей може бути змінений в разі зміни обставин, зокрема, в разі скасування воєнного стану та проживання дітей на території України.

Щодо висновку органу опіки та піклування про розв`язання спору у цій справі, суд зазначає, що у відповідності до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 11.12.2023 у справі № 523/19706/19 зазначено, що передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступу до правосуддя і означав би порушення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначений підхід має загальний характер і є цілком справедливим для випадків, коли не було отримано письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок, зокрема, у зв`язку із перебуванням дитини за межами країни, перебуванням дитини на непідконтрольній території, неможливості встановити місце фактичного перебування дитини з одним із батьків тощо.

В даному випадку після зміни позовних вимог, органом опіки було повідомлено про неможливість надання висновку через не проживання дітей на території України, що узгоджується із встановленими в ході судового розгляду обставини про виїзд ОСОБА_2 разом із дітьми в листопаді 2022 року з території України в умовах воєнного стану.

Отже, зважаючи на те, що після подачі зазначеного позову та на час вирішення спору судом діти проживають разом з матір`ю за межами України, у зв`язку з чим орган опіки та піклування не має можливості подати відповідний висновок, суд дійшов висновку про необхідність вирішення спору за наявними у справі доказами.

За таких обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість заявленого позову та необхідність його задоволення частково, в межах встановлення особистих побачень з дітьми у країні та місті їх перебування у місцях загального відпочинку щомісячно та покладення на матір дітей обов`язку повідомляти позивача про зміну місця проживання дітей.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної в м.Полтаві ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та встановлення порядку побачень з дітьми задовольнити частково.

Встановити спосіб участі батька ОСОБА_4 у вихованні та спілкуванні з дітьми ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом особистих побачень з дітьми у країні та місті їх перебування у місцях загального відпочинку щомісячно кожної третьої суботи та неділі з 10.00 год. до 18.00 год. за часом країни перебування дітей, з урахуванням стану їх здоров`я, зобов`язавши мати дітей ОСОБА_2 завчасно повідомляти батька дітей про зміну місця проживання (перебування) дітей.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , рнокпп НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .
Відповідач:ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , рнокпп НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_5 .
Третя особа:Орган опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної в м. Полтаві ради, адреса: 36005, м. Полтава, вул. Гайового, 3.

Суддя

Ленінського районного суду м.Полтави М.С. Високих