УХВАЛА

12 лютого 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Кучиної Н.Г.,

секретар судового засідання Корпесьо В.Р.,

з участю представника боржника, адвоката Ковриженко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірним повідомлення державного виконавця Татарбунарського відділу державної виконавчої служби у Білгород- Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса) Марини Білик про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання та зобов`язання усунути порушення шляхом відкриття виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ,звернулась до суду із скаргою про визнання неправомірним повідомлення державного виконавця Татарбунарського відділу державної виконавчої служби у Білгород- Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса) Марини Білик про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 24 жовтня 2024 року та зобов`язання суб`єкта оскарження відкрити виконавче провадження.

В обґрунтування скарги покликається на те, що 24 жовтня 2024 року суб`єктом оскарження було прийнято повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, а саме - виконавчого листа Рівненського міського суду Рівненської області від 01.10.2024 року по справі №569/2691/24. Згідно з повідомленням, як на підставу прийняття останнього суб`єкт оскарження посилається на п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а також зазначає, що причиною повернення виконавчого документа стягувачу також є те, що стягувачем не додано довідку банку про номер розрахункового рахунку, копію паспорта, іпн стягувача, а також свідоцтва про народження дітей.

Вважає, що державний виконавець діяла протиправно, оскільки законодавець передбачив дві підстави для повернення виконавчого документа стягувачу, перша - якщо виконавчий документ не відповідає вимогам передбаченим ЗУ "Про виконавче провадження" та друга - не подача заяви про примусове виконання.

Зазначає, що вона як стягувач виконала вимоги закону подала заяву та виконавчий лист до виконання.

Просить суд, визнати неправомірними дії державного виконавця щодо повернення виконавчого листа без прийняття до виконання та зобов`язати відкрити виконавче провадження.

18 грудня 2024 року державний виконавець Марина Білик надіслала письмові пояснення, в яких просить відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі.

У поясненнях, зокрема вказано, що 22 жовтня 2024 року до відділу надійшла заява ОСОБА_1 про примусове виконання рішення разом із виконавчим листом № 569/2691/24, виданим 01.10.2024 року Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку. Зазначає, що 24 жовтня 2024 року державним виконавцем було винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, оскільки в порушення вимог ЗУ " Про виконавче провадження" та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 02.04.2012 року № 512/5 стягувачем не додано довідку банку про номер розрахункового рахунку, копію паспорта, іпн стягувачки, а також копії свідоцтв про народження дітей, на утримання яких стягнуто аліменти. Також зазначає, що на момент звернення до суду зі скаргою рішення Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 569/2691/24 від 01.04.2024 року не набрало законної сили, оскільки було оскаржено до Рівненського апеляційного суду.

В судове засідання ОСОБА_1 не прибула, подала до суду письмову заяву № 68321/24-вх від 02.12.2024 року, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутність, на підставі поданих документів.

Державний виконавець подала письмову заяву № 71367/24-вх від 17.12.2024 року, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутність, врахувати подані письмові пояснення.

Представник боржника, адвокат Ковриженко О.О. в судовому засіданні в режимі відеоконференції суду пояснив, що державний виконавець діяв у межах ЗУ " Про виконавче провадження", крім того зазначив, що на момент подачі скарги до суду рішення Рівненського міського суду Рівненської області не набрало законної сили, оскільки було оскаржено його довірителем до Рівненського апеляційного суду 21 жовтня 2024 року. Просить у задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши представника боржника, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 17 жовтня 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала до Татарбунарського відділу державної виконавчої служби у Білгород- Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса) заяву про виконання виконавчого листа № 569/2691/24, виданого Рівненським міським судом Рівненської області від 01 жовтня 2024 року.( а.с. 9-14)

24 жовтня 2024 року державним виконавцем Татарбунарського відділу державної виконавчої служби у Білгород- Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса) Білик М. винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, яким повернуто виконавчий лист № 569/2691/24, виданого Рівненським міським судом Рівненської області від 01 жовтня 2024 року, на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».( а.с. 16)

В повідомленні вказано, що під час пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання не додано довідку банку про номер розрахункового рахунку, копію паспорта, іпн стягувача, а також копії свідоцтв про народження дітей, на утримання яких стягнуто аліменти судом.

Відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону

Разом з тим, відповідно до ст. 4 ЗУ "Про виконавче провадження" у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Статтею 26 ЗУ " Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

З оглянутого в судовому засіданні копії виконавчого листа № 569/2691/24, виданого 01 жовтня 2024 року вбачається, що виконавчий лист відповідає вказаним вимогам закону, зокрема, у виконавчому листі зазначений ідентифікаційний податковий номер стягувача ОСОБА_1 ( а.с.75)

Щодо відсутності копії паспорта стягувача, то законодавець не вимагає обов`язкової подачі копії паспорта, останній, лише як альтернативу наявності облікової картки платника податків зазначає "або серія та номер паспорта".

Таким чином, законодавець, використовуючи сполучник " або " вимагає вказати один з двох реквізитів реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта.

Державний виконавець при винесені повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 24.10.2024 року не обгрунтував невідповідність виконавчого листа вимогам Закону.

З матеріалів справи слідує, що стягувачем ОСОБА_1 було подано заяву про примусове виконання рішення 17 жовтня 2024 року, до якої було долучено оригінал виконачого листа Рівненського міського суду ( а.с. 9-11)

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що стягувач подав належним чином оформлену заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 ЗУ " Про виконавче провадження".

Щодо покликань державного виконавця у повідомленні про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на те, що стягувачем не додано довідку банку про номер розрахункового рахунку та копії свідоцтв про народження дітей, на утримання яких стягнуто аліменти, то суд їх відхиляє з огляду на таке.

Частина 4 статті 4 Закону України " Про виконавче провадження" містить вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документу органом державної виконавчої служби стягувачу без прийняття до виконання".

Законодавець не зобов`язує стягувача надавати довідку про номер рахунку чи копії свідоцтв про народження дітей для відкриття провадження у справі. При цьому, покликання державного виконавця на Інструкцію з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністертсва юстиції від 02.04.20212 року № 512/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року № 489/20802 відповідно до якої основною інформаційною базою при здійсненні виконавчого провадження є автоматизована система виконавчого провадження і такі дані необхідно вносити до вказаної бази не заслуговують на увагу, оскільки ЗУ " Про виконавче провадження" має вищу юридичну силу, а отже підлягає до застосування саме Закон, а не підзаконний нормативний акт, яким є Інструкція.

Покликання представника боржника на той факт, що на момент подачі скарги рішення Рівненського міського суду від 01.04.2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів не набрало законної сили, правового значення для вирішення скарги не має, оскільки з оглянутих в судовому засіданні матеріалів цивільної справи № 569/2691/24 вбачається, що 01 квітня 2024 року Рівненським міським судом Рівненської області було ухвалено заочне рішення, яким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.Рішення суду за один місяць допущено до негайного виконання, відтак позивач мала право звернутись з виконавчим листом про примусове виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01.04.2024 року в межах стягнення за один місяць, а станом на час розгляду скарги, рішення Рівненського міського суду Рівненської області набрало законної сили 14.01.2025 року.

Суд не приймає до уваги і доводи представника боржника в тій частині, що стягувачка подала заяву про примусове виконання рішення суду до Татарбунарського відділу державної виконавчої служби, однак відповідач проживає у Київській області з огляду на те, що з матеріалів цивільної справи № 569/2691/24 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів вбачається, що судом при відкритті провадження було зроблено запит до Управління ДМС України в Рівненській області та отримано відповідь № 5688/1368 від 15.02.2024 року, відповідно до якої останнім відомим місцем реєстрації ОСОБА_2 значиться АДРЕСА_1 , а отже і у виконавчому листі було зазначено саме вказану адресу боржника.

При вирішенні спору по суті, суд також враховує, що у рішенні від 15.10.2009 Європейський суд з прав людини у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» вказав на те, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

Таким чином, установлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дозволяє ставити його виконання в залежність від волі боржника або будь-яких інших осіб, зокрема виконавця, на вчинення чи невчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів.

Судом також враховується, що в даному випадку спір стосується якнайкращих інтересів дітей, оскільки аліменти є безпосередньо власністю дітей, а тому невиконання рішення суду щодо стягнення аліментів порушують законні права та інтереси неповнолітніх.

Враховуючи вищевикладене, винесене державним виконавцем Татарбунарського відділу державної виконавчої служби у Білгород- Дністровському районі Одеської області Південного міжрегонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 24 жовтня 2024 року не грунтується на вимогах Закону, а дії державного виконавця є неправомірними , а відтак скарга в цій частині підлягає до задоволення.

Вимога скаржника щодо зобов`язання суб`єкта оскарження відкрити виконавче провадження до задоволення не підлягає, оскільки зазначені дії є компетенцією державного виконавця, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Як роз`яснено у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26 грудня 2003 року № 14, у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов`язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Належним захистом прав стягувача буде зобов`язання державного виконавця Татарбунарського відділу державної виконавчої служби у Білгород- Дністровському районі Одеської області Південного міжрегонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо примусового виконання виконавчого листа № 569/2691/24 , виданого 01 жовтня 2024 року Рівненським міським судом Рівненської області.

Таким чином, скарга підлягає до часткового задоволення.

Керуючись статями 260, 353, 354, 451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірним повідомлення державного виконавця Татарбунарського відділу державної виконавчої служби у Білгород- Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса) Марини Білик про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання та зобов`язання усунути порушення шляхом відкриття виконавчого провадження задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Татарбунарського відділу державної виконавчої служби у Білгород- Дністровському районі Одеської області Південного міжрегонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Марини Білик з повернення 24 жовтня 2024 року стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа Рівненського міського суду Рівненської області від 01.10.2024 року № 569/2691/24 виданого для примусового виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01.04.2024 року у справі № 569/2691/24.

Зобов`язати державного виконавця Татарбунарського відділу державної виконавчої служби у Білгород- Дністровському районі Одеської області Південного міжрегонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Марину Білик повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо примусового виконання виконавчого листа № 569/2691/24, виданого 01 жовтня 2024 року Рівненським міським судом Рівненської області.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повне судове рішення складене 12 лютого 2025 року.

Суддя Н.Г. Кучина