Справа № 466/6764/24 Головуючий у 1 інстанції: Федорова О.Ф.
Провадження № 22-ц/811/2697/24 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: Л.М. Чиж

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврольвів» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 07 серпня 2024 року у справі за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄвроЛьвів» про визнання майнових прав на об`єкт,-

в с т а н о в и в:

24.06.2024 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄвроЛьвів» про визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва - незавершену будівництвом 1-но (одно) кімнатну житлову квартиру в будинку (багатоквартирний житловий комплекс, що складається з житлових приміщень за будівельною адресою АДРЕСА_1 , будівництво якого здійснюється на земельній ділянці, що надана для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, кадастровий номер: 070040024), що знаходиться в 2 (другому) під`їзді на 11 (одинадцятому) поверсі за будівельним номером 140 (сто сорок), загальна проектна площа 48,98 (сорок вісім цілих дев`яносто вісім сотих) кв.м.

07.08.2024 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 подала до суду заяву про забезпечення позову у виді накладення арешту на 1-но (одно) кімнатну житлову квартиру в будинку (багатоквартирний житловий комплекс, що складається з житлових приміщень за будівельною адресою АДРЕСА_1 , будівництво якого здійснюється на земельній ділянці, що надана для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, кадастровий номер: 070040024), що знаходиться в 2 (другому) під`їзді на 11 (одинадцятому) поверсі, за будівельним номером 140 (сто сорок), загальна проектна площа 48,98 (сорок вісім цілих дев`яносто вісім сотих) кв.м.

Заяву обгрунтовувала тим, що 05.11.2021 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ТзОВ «ЄвроЛьвів» було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, згідно п. 2.1. якого предметом договору є укладення сторонами в майбутньому договору купівлі-продажу об`єкта на умовах, встановлених цим договором. При цьому, згідно п. 2.4. договору сторони повинні були укласти основний договір протягом 4 кварталу 2022 року. Разом з тим, станом на час подачі заяви, пропозиції щодо укладення основного договору між ОСОБА_1 та ТзОВ «ЄвроЛьвів» не надходило, основний договір не укладено та квартиру у власність позивачу не передано. Відтак, речові права позивача на об`єкт нерухомого майна станом на час звернення з заявою про забезпечення позову про визнання майнових прав на об`єктзалишаються незареєстрованими та незахищеними. Вважала, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в справіпро визнання за позивачем майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва.Зазначала, що забезпечення позову є дієвим засобом унеможливлення ухилення ТзОВ «ЄвроЛьвів» від покладених на нього зобов`язань, а також ефективним засобом забезпечення реального виконання судового рішення та захисту її прав.При цьому, обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арешт нерухомого майна, яке фактично перебуватиме у володінні відповідача, обмежує лише можливість розпоряджатися ним. Разом з тим, фінансовий стан відповідача свідчить про реальну можливість відчуження спірного об`єкта.

Оскаржуваною ухвалою заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Яковенко Ольги Миколаївни до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄвроЛьвів» про визнання майнових прав на об`єкт - задоволено.

Накладено арешт на 1-но (одно) кімнатну житлову квартиру в будинку (багатоквартирний житловий комплекс, що складається з житлових приміщень за будівельною адресою АДРЕСА_1 , будівництво якого здійснюється на земельній ділянці, що надана для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, кадастровий номер: 070040024), що знаходиться в 2 (другому) під`їзді на 11 (одинадцятому) поверсі, за будівельним номером 140 (сто сорок), загальна проектна площа 48,98 (сорок вісім цілих дев`яносто вісім сотих) кв.м.

Ухвалу суду оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄвроЛьвів».

Вважає ухвалу суду незаконною, необгрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норми процесуального права та з невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи.

Зазначає, що вжиті судом заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на 1-но (одно) кімнатну житлову квартиру за адресою АДРЕСА_1 не лише неспівмірні з предметом позову, але й не відповідають вимогам чинного закону, оскільки жодним чином не забезпечують можливе виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, а також перешкоджають законній господарській діяльності юридичної особи. Зокрема, суд наклав арешт на квартиру, якої не існує, оскільки багатоквартирний будинок не прийнятий в експлуатацію та право власності на квартири в цьому будинку не зареєстровано у Державному реєстрі речових прав. Накладений арешт не відповідає правовій природі спірних правовідносин. Вважає, що зобов`язання з укладення основного договору купівлі-продажу квартири припинилося, у зв`язку з чим в позивача виникло лише право на відшкодування збитків, завданих невиконанням попереднього договору (право грошової вимоги), а не право власності чи майнові права на квартиру, оскільки закон не містить такого правового наслідку невиконання попереднього договору. Покликаючись на судову практику зазначає, що позивачем заявлено завідомо та очевидно безпідставну вимогу. Також звертає увагу суду на привласнення та неправильне використання коштів попередніми посадовими особами ТзОВ «ЄвроЛьвів», що стало підставою для залучення коштів та організаційних можливостей стороннього інвестора. Таким чином, між ТзОВ «ЄвроЛьвів» та новим забудовником - девелоперською компанією ТзОВ «Сіті Львів Девелопмент» укладено договір № 01-26/03-24 від 26.03.2024 року, згідно якого майнові права та функції забудовника передані девелоперу, який проводить добудову будинку та сплачує ТзОВ «ЄвроЛьвів» грошові кошти для їх повернення попереднім покупцям квартир. Тобто, майнові права на об`єкт незавершеного будівництва ще 26.03.2024 року були передані за договором новому девелоперу, а накладення арешту на квартиру перешкоджає його законній господарській діяльності.

Просить ухвалу суду скасувати, у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник апелянта Маланій І.Я. скаргу підтримала з підстав, наведених у ній, просила скаргу задоволити.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 поти скарги заперечила.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України в постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забепечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог; пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушенні у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25.05.2016 року, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Таким чином, забезпечення позову покликане забезпечити належне виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тобто вплинути на можливе утруднення його виконання чи сприяти уникненню можливості його невиконання. Вказані заходи не стосуються інших можливих подальших наслідків, що можуть виникнути внаслідок задоволення позовних вимог.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄвроЛьвів» про визнання за нею майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва - незавершену будівництвом 1-но (одно) кімнатну житлову квартиру в будинку (багатоквартирний житловий комплекс, що складається з житлових приміщень за будівельною адресою АДРЕСА_1 , будівництво якого здійснюється на земельній ділянці, що надана для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, кадастровий номер: 070040024), що знаходиться в 2 (другому) під`їзді на 11 (одинадцятому) поверсі, за будівельним номером 140 (сто сорок), загальна проектна площа 48,98 (сорок вісім цілих дев`яносто вісім сотих) кв.м.

07.08.2024 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій з метою реального виконання рішення суду у даній справі просила накласти арешт на 1-но (одно) кімнатну житлову квартиру в будинку (багатоквартирний житловий комплекс, що складається з житлових приміщень за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , будівництво якого здійснюється на земельній ділянці, що надана для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, кадастровий номер: 070040024), що знаходиться в 2 (другому) під`їзді на 11 (одинадцятому) поверсі, за будівельним номером 140 (сто сорок), загальна проектна площа 48,98 (сорок вісім цілих дев`яносто вісім сотих) кв.м.

Згідно попереднього договору купівлі-продажу від 05 листопада 2021 року, укладеного між ТОВ «Єврольвів» та ОСОБА_1 , предметом цього договору є укладення сторонами в майбутньому договору купівлі-продажу 1-но (одно) кімнатної житлової квартири в будинку, що знаходиться в 2 (другому) під`їзді на 11 (одинадцятому) поверсі, за будівельним номером 140 (сто сорок), загальна проектна площа 48,98кв.м на умовах, встановлених цим договором. Сторони договору мають право передати (відступити) право вимоги та передати свої обов`язки за цим договором на користь третіх осіб.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, районний суд виходив з того, щоміж сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20), умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Верховного Суду від 17 червня 2022 року у cправі № 908/2382/21 зазначено, що «за своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Отже накладення арешту на майно не завдасть шкоди та збитків відповідачу, не позбавить його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам».

Арешт, як заборона на право розпоряджатися майном, включає і обмеження на розпорядження таким майном. Тому при накладенні арешту на майно вжиття додаткових заходів забезпечення, направлених на обмеження розпорядження таким майном, не є необхідним (постанова Верховного Суд від 24 липня 2024 року в справі № 567/459/23 (провадження № 61-10214св23)).

При цьому, Верховний Суду зазначав, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві. Помилковим є накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі (постанова Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20 (провадження № 61-17180св20), постанова Верховного Суду від 01 листопада 2023 року в справі № 453/179/23 (провадження № 61-11618св23), постанова Верховного Суду від 29 лютого 2024 року в справі № 902/611/22).

Так, як убачається з матеріалів справи 26 березня 2024 року між ТОВ «Єврольвів» (замовник) та ТОВ «Сіті Львів Девелопмент» (девелопер) укладено договір № 01-26/03-24, згідно якого замовник зобов`язувався передати виключно девелоперу право забудови земельної ділянки, площею 0,2063 га, кадастровий номер АДРЕСА_1 , та відповідні функції замовника будівництва об`єкта на земельній ділянці разом з усіма виконаними та/або незавершеними роботами та придбаними матеріалами, які були виконані та використані при споруджені об`єкта будівництва, а девелопер зобов`язувався забезпечити організацію та/або фінансування (інвестування) будівництва об`єкта відповідно до законодавства (у тому числі шляхом залучення коштів інших фізичних та/або юридичних осіб) та сплатити замовнику обумовлену цим договором винагороду.

Положення договору врегульовують відносини між сторонами щодо участі у проектуванні, будівництві об`єкта на земельній ділянці, фінансування будівництва об`єкта та порядок набуття права власності на завершений та прийнятий в експлуатацію об`єкт будівництва та його складові частини (п. 2.2. договору).

Таким чином, право на розпорядження спірним об`єктом на час прийняття оскаржуваної ухвали належало ТОВ «Сіті Львів Девелопмент», яке не є стороною у справі та не перебуває в статусі відповідача, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі, відповідачем в якій є ТОВ «Єврольвів».

З наведених мотивів, ухвалу суду слід скасувати та ухвалити у справі нову постанову, якою у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄвроЛьвів» задоволити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 07 серпня 2024 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄвроЛьвів» про визнання майнових прав на об`єкт відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2025 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра