Справа № 297/2275/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 лютого 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Джуги С.Д.,

суддів Кожух О.А., Мацунича М.В.,

з участю секретаря судових засідань: Чичкало М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Горбенко Костянтин Олегович, на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 26 березня 2024 року у складі судді Гецко Ю.Ю, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання неукладеним договору позики та визнання відсутнім права вимоги,-

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання неукладеним договору позики та визнання відсутнім права вимоги.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 19 червня 2018 року ОСОБА_1 написала розписку, в якій було зазначено про отримання нею від ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 107 000 євро та вказано про її обов`язок повернути вказану суму грошових коштів в строк до 01.09.2018. Стверджувала, що жодних грошових коштів згідно вказаної розписки позивач від відповідача не отримувала, що свідчить, на її думку, як про неукладеність відповідного договору позики, так і про відсутність у відповідача права вимоги повернення вказаної грошової суми.

Вказувала, що грошові кошти відповідачем позивачу фактично не передавались, розписка була написана під здійсненням на неї психологічного тиску поєднаним з погрозою фізичного насильства.

Враховуючи вищенаведене, позивач просила:

- визнати неукладеним договір позики між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на підтвердження укладення якого ОСОБА_1 була видана розписка від 19.06.2018 року (на суму 107 000,00 євро (сто сім тисяч євро) з строком повернення до 01.09.2018 року).

- визнати відсутніми у ОСОБА_2 будь-які права вимоги до ОСОБА_1 по договору позики, на підтвердження укладення якого ОСОБА_1 була видана розписка від 19.06.2018 року (на суму 107 000,00 євро (сто сім тисяч євро) з строком повернення до 01.09.2018).

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 26 березня 2024 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 20 червня 2024 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Горбенко Костянтин Олегович, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що cудом першої інстанції фактично були проігноровані всі процесуальні дії позивача, спрямовані на доведення обставин, які дійсно мали місце, зокрема відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача (в порядку частини 4 статті 81 ЦПК України) надати докази наявності у нього (у відповідача) станом на 19.06.2018 готівкових коштів в сумі 107 000,00 євро, а також про виклик свідка. Вказує, що процесуальна «конструкція» частини 4 статті 81 ЦПК України зумовлює один з випадків, коли суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. І норми процесуального законодавства для такого випадку передбачають єдину вимогу - посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події. Зазначає, що позивач таке посилання в своїй позовній заяві зробила, чітко зазначивши, що жодних грошових коштів згідно вказаної розписки ОСОБА_1 від відповідача не отримувала. У зв`язку з чим, вважає, що у суду першої інстанції були всі процесуальні підстави для зобов`язання ОСОБА_2 надати докази наявності у нього станом на 19.06.2018 готівкових коштів в сумі 107 000,00 євро (сто сім тисяч євро). Стверджує, що суд першої інстанції «ухилився» від вчинення таких процесуальних дій, фактично порушивши норми процесуального законодавства та позбавивши ОСОБА_1 права на ефективний судовий захист. Зазначає, що суд першої інстанції з невідомих апелянту причин розглянув вимогу про визнання правочину недійсним (фіктивним), хоча такої вимоги в межах даної справи не було заявлено, фактично навіть не розглянувши заявлені позовні вимоги, чим порушив положення частини 2 ст. 264 ЦПК України. Вказує, що посилання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні на мотивувальну частину рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.11.2022 у справі № 456/4463/21 суперечить нормам процесуального права, оскільки наразі вказане рішення суду не набрало законної сили.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Горбенко Костянтин Олегович, заперечує наведені відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу аргументи та вказує, що такі вимог апеляційної скарги не спростовують.

Представник ОСОБА_1 адвокат Горбенко Костянтин Олегович в судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав подану апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 адвокат Василишин Костянтин Вікторович в судовому засіданні в режимі відеоконференції просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанцій залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 19.06.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, який було оформлено розпискою, відповідно до якої позивач вказав про отримання від ОСОБА_2 в борг суми в розмірі 107 000 Євро (сто сім тисяч євро), з терміном повернення коштів до 01.09.2018 (т.1, а.с.8).

Зазначена розписка була написана ОСОБА_1 власноруч, та факт отримання грошей в борг було засвідчено нею особисто із проставленням дати, підпису та власних даних.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.11.2022 у справі №456/4463/21 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 борг в сумі 107000 (сто сім тисяч) євро/основна сума заборгованості; 303441 (триста три тисячі чотириста сорок одну) грн. 30 коп. 3% річних за прострочення повернення позики; 5000 (п`ять тисяч) грн. моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 13620 грн. та витрати за проведення судово-технічної експертизи в розмірі 15444 (п`ятнадцять тисяч чотириста сорок чотири) грн. 90 коп. В задоволенні решти позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовлено (рішення не набрало законної сили, т.2, а.с.135-143).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або диспозитивно безоплатним правочином.

Розписка позичальника може бути доказом укладення договору позики та його умов.

За своєю суттю договір чи розписка про отримання у позику грошових коштів є документами, якими підтверджується як умови домовленості сторін та зміст зобов`язань, так і засвідчується отримання позичальником від позикодавця погодженої сторонами грошової суми.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16 (провадження №14-465цс18), а також постановах Верховного Суду від 05 квітня 2022 року у справі №265/2448/19, від 14 липня 2022 року у справі №204/4341/17.

Так, з копії розписки ОСОБА_1 від 19.06.2018, слідує, що остання посвідчила даною розпискою факт отримання коштів від ОСОБА_2 на суму 107 000 євро (сто сім тисяч євро) і зобов`язалась повернути вказану суму до 01.09.2018.

Як вбачається з позовної заяви, основною підставою позову є визнання оспорюваного договору позики неукладеним відповідно до вимог статті 1051 ЦК України, оскільки грошові кошти за цим договором позивач не отримувала.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 ЦК України).

З метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця згідно зі статтею 1051 ЦК України позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

При встановленні судом факту неотримання позичальником від позикодавця грошей або речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається неукладеним.

Обставину стосовно передання, чи навпаки, непередання грошових коштів або речей доводить та сторона, яка посилається на таку обставину.

Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2023 року у справі №187/1017/19 (провадження №61-4155св23).

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).

Згідно з приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що між нею та відповідачем відсутні договірні відносини позики, договір позики між ними не укладався, грошові кошти відповідачем позивачу фактично не передавались, розписка була написана під здійсненням на неї психологічного тиску поєднаним з погрозою фізичного насильства.

Так, судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно копії висновку експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №5216 від 16.11.2021, за результатами проведення судово-технічної експертизи, вбачається, що рукописні записи текстової частини розписки, датованої 19.06.2018, складеної від імені ОСОБА_1 щодо отримання коштів у сумі 107 000 Євро (сто сім тисяч євро) від 19.06.2018, виконані рукописним способом за допомогою кулькової ручки, спорядженої спеціальною пастою. У розписці від 19.06.2018, складеної від імені ОСОБА_1 щодо отримання коштів у сумі 107 000 Євро (сто сім тисяч євро) жодних змін до написання рукописних записів шляхом підчисток, травлення, змивання, дописок, дорисовок та виправлень не проводилось. Бланк аркуша у клітинку з блокнота, на якому виконано текст розписки від 19.06.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виготовлено за допомогою технології офсетного друку. Аркуш, на якому виконано текст розписки від 19.06.2018, складеної від імені ОСОБА_1 щодо отримання коштів у сумі 107 000 Євро (сто сім тисяч євро), відділено з блоку блокнота, скріпленого вертикальним пружинним елементом шляхом механічного відривання (т.2, а.с.57-65) .

Відповідно до копії відповіді Державної прикордонної служби України, згідно інформації, що зберігається в базі даних про перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями окремих районів Донецької та Луганської областей та тимчасово окупованою територією АР Крим у період з 01.06.2018 по 20.06.2018 гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перетинала кордон 04.06.2018 через пункт пропуску Шегині (виїзд), 05.06.2018 через пункт пропуску Мостиська (в`їзд), 16.06.2018 через пункт пропуску Шегині (виїзд), 19.06.2018 через пункт пропуску Лужанка (в`їзд) (т.3, а.с.81).

Як вбачається у фотографії, яка надана відповідачем, ОСОБА_1 власноруч перераховує кошти, в купюрах 500 євро кожна, розкладаючи їх окремо по певній кількості (т.3, а.с.83).

З копії відповіді Стрийського РУП ГУНП у Львівській області від 14.03.2023 №Д-22/АЗ/47/01/23, на адвокатський запит адвоката Демчик А.І., вбачається, що згідно бази даних ІТС ІПНП «Єдиний облік» станом на 14.03.2023 в Стрийський РУП ГУНП у Львівській області заяви та повідомлення по факту вчинення фізичного чи психологічного насильства (тиску) з боку громадянина ОСОБА_2 відносно громадянки ОСОБА_1 , 1984 р.н., жительки міста Стрий, не поступали (т. 3, а.с.45).

Окрім того, матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 має кваліфікацію юриста, рішенням Ради адвокатів міста Києва №32 від 16.04.2015 їй видано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Наведені обставини дають суду достатніх підстав для висновку, що позивач, як професійний фахівець у галузі права, достеменно володіла та знала про засоби захисту своїх прав та інтересів свого сина у випадку вчинення щодо них будь яких неправомірних дій, в тому числі і право звернення до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо застосування до неї та її сина погроз або насильства, а також достеменно розуміла правову природу написаною нею розписки та укладеного нею договору позики, а також правові наслідки даного правочину.

Таким чином, доводи позивача, якими остання обґрунтовує неукладеність договору позики ґрунтуються виключно на припущеннях і повністю спростовуються матеріалами справи.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач у вересні 2022 року вже зверталася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики, як вчиненого під впливом насильства, в якому при цьому також посилалася на факт неотримання грошових коштів за борговою розпискою.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 01 серпня 2023 року, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 23 травня 2024 року, у справі №465/5503/22 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку з його недоведеністю (https://reyestr.court.gov.ua/Review/119570780).

Отже, обставини укладення оспорюваного договору позики від 19 червня 2018 року під впливом насильства вже були предметом розгляду у справі №465/5503/22 і факт укладення договору під впливом насильства не знайшов свого підтвердження.

Доводи апеляційної скарги про те, що cудом першої інстанції фактично були проігноровані всі процесуальні дії позивача, спрямовані на доведення обставин, які дійсно мали місце, зокрема відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача (в порядку частини 4 статті 81 ЦПК України) надати докази наявності у нього (у відповідача) станом на 19.06.2018 готівкових коштів в сумі 107 000,00 євро, а також про виклик свідка, що позбавило апелянта права на ефективний судовий захист, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, статтею 1051 ЦК України передбачено право позичальника оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Отже, частина перша статті 1051 ЦК України, з метою доведення перед судом безгрошовості договору позики у письмовій формі, допускає застосування будь-яких доказів, в тому числі і свідчення свідків, однак лише за умови, коли особа, яка посилається на такий доказ (свідчення свідків) доведе, що договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2023 року у справі №187/1017/19 (провадження №61-4155св23).

Таким чином, враховуючи, що обставини укладення оспорюваного договору позики від 19 червня 2018 року під впливом насильства не знайшли свого підтвердження, відтак, виходячи з положень статті 1051 ЦК України оспорювання договору позики та доведення, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором, не може ґрунтуватись на свідченнях свідків, а тому відмова у задоволенні клопотання про виклик свідка у даній справі не може свідчити про порушення права позивача на ефективний судовий захист.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 01 червня 2022 року справі №559/2587/19 (провадження №61-1059св22) зазначив, що наявність/відсутність у кредитора доходів у певний період часу сам по собі не свідчить про неможливість надання у борг певної суми грошових коштів, що також свідчить про необґрунтованість вищенаведених доводів апеляційної скарги.

Колегія суддів також звертає увагу, що відповідачем до матеріалів справи долучено докази, які свідчать про наявність достатності у нього доходів і коштів для надання позики у вказаному розмірі.

З огляду на наведене, оскільки позивачем неукладеність оспорюваного договору позики не доведено, відтак не підлягає задоволенню і заявлена нею похідна вимога про визнання відсутнім права вимоги до позивача за вказаним договором позики.

Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, здійснюючи розгляд даної справи вийшов за межі позовних вимог, оскільки фактично ним було розглянуто вимогу про визнання правочину недійсним (фіктивним), що не було предметом позовних вимог, заявлених ОСОБА_1 , а також вирішувалося питання щодо застосування строків позовної давності, хоча відповідна заява відповідачем не заявлялася.

Окрім того, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, помилково посилається на положення статтей 228, 229, 230, 232, 234, 235 ЦК України, які не стосуються предмету даної справи.

Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що внаслідок неправильного застосування судом норм матеріального права, апеляційну скаргу слід задовольнити частково - рішення суду першої інстанції змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а в іншій частині рішення залишити без змін.

Керуючись ст.368, п. 2 ч. 1 ст.374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст.381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Горбенко Костянтин Олегович, задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 26 березня 2024 року.

Резолютивну частину рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 14 лютого 2025 року.

Головуючий:

Судді: