Справа № 333/8969/24
Провадження №2/333/782/25
РІШЕННЯ

Іменем України

«28» січня 2025 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючої судді: Наумової І.Й.,

за участю секретаря судового засідання Кунець В.В.,

представника позивача адвоката Василеги І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської Ради, третя особа - приватний нотаріус Запорізького нотаріального округу Вартанова Олеся Степанівна, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно за законом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до Запорізької міської Ради, третя особа - приватний нотаріус Запорізького нотаріального округу Вартанова Олеся Степанівна, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно за законом, відповідно до якого просить суд встановити факт його постійного проживання з матір`ю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з травня 2020 року по день смерті матері за адресою: по АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_2 . В обґрунтування позову позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , мати позивача. Позивач є єдиним сином та єдиним спадкоємцем після її смерті, інших спадкоємців не має. Спадкове майно, котре залишилося після смерті матері складається з квартири АДРЕСА_3 , належної їй на підставі свідоцтва про право власності від 26.08.2003 року, яке є втраченим, а залишився лише Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Прийняття позивачем спадщини відбулося шляхом спільного проживання позивача разом з матір`ю з травня 2020 року по день її смерті в належному позивачеві житловому будинку АДРЕСА_4 , з причини необхідності доглядати за матір`ю, внаслідок її віку та стану здоров`я, відтак позивач вважає, що він відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину, про що надав до суду довідку з місця проживання. 30 травня 2024 року, позивач звернувся до ОСОБА_3 , приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері, натомість 16.09.2024 року отримав від Вартанової О.С., приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за р. № 520/02-31, з причини того, що позивач та його мати на день її смерті мають різні адреси прописки.

Ухвалою суду від 16 жовтня 2024 року позовну заяву залишено без руху.

14.11. 2024 року на адресу суду позивачем подано уточнену позовну заяву, відповідно до якої позивач просить суд про встановлення факту постійного проживання позивача з матір`ю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з травня 2020 року по день смерті матері за адресою: по АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від «19» листопада 2024 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від «18» грудня 2024 року витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вартанової О.С. належним чином завірену копію спадкової справи після померлої ОСОБА_2 «29» жовтня 2023 року.

27 січня 2025 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вартановою О.С. на виконання ухвали суду від «18» грудня 2024 року надано копію спадкової справи.

На адресу суду представником відповідача надано заяву відповідно до якої представник зазначає, що за умови доведення позивачем всіх обставин у вирішенні даної справи покладаються на розсуд суду, також просять суд не застосовувати до відповідача норми ст. 141 ЦПК України.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, його інтереси представляла адвокат Василега І.М., яка вимоги позову підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не з`явилась. Про розгляд справи була повідомлена належним чином, причини неявки невідомі.

Третя особа, що не заявляє самостійний вимог приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вартанова О.С. в судове засідання не з`явилась, про час та місце була сповіщена належним чином, повісткою, направленою рекомендованим листом, яка нею отримана, заперечень на позов не надавала.

Свідок ОСОБА_4 , допитаний у судовому засіданні зазначив, що має дружні відносини з позивачем починаючі з 1979 року. Йому відомо про смерть матері позивача, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відомо, що позивач 10 років потому купив житловий будинок АДРЕСА_5 в якому проживав разом з цивільною дружиною ОСОБА_5 . З весни 2020 року позивач, під час короновірусу забрав до себе матір ОСОБА_2 , яка з ним до дня її смерті разом проживала. Свідок не рідше одного разу на тиждень бував у позивача, де постійно бачив його мати. Похованням матері займався позивач, який в неї є єдиним сином. Похована мати в смт. Балабине Запорізького району Запорізької області.

Свідок ОСОБА_6 , суду пояснила, що є цивільною дружиною позивача, з яким проживає 10 років у належному йому житловому будинку АДРЕСА_5 . Вона та чоловік мають медичну освіту. В позивача була мати ОСОБА_2 , яка мешкала у належній їй квартирі АДРЕСА_2 , але яку вона з чоловіком забрали до себе жити на початку весни 2020 року внаслідок спалаху короно вірусу у державі та яка до дня її смерті мешкала разом з ними. ІНФОРМАЦІЯ_2 мати позивача померла та її похованням займався позивач. Як до смерті матері, так вже після усі витрати по спадковій квартирі несе позивач.

Заслухавши представника позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого Запорізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 2817, серія НОМЕР_1 , від 30.10.2023 року

Згідно до довідки з місця фактичного проживання виданою 03.06.2024 року за № 322, ОСОБА_2 починаючі з травня 2020 року по 29.10.2023 року проживала разом з позивачем в житловому будинку АДРЕСА_5 .

Згідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, ОСОБА_2 на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 .

Місце реєстрації позивача в житловому будинку АДРЕСА_5 .

Місцем проживання фізичної особи згідно ч.1 ст.29 ЦК України є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно зі ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Судом встановлено проживання позивача разом із матір`ю на час відкриття спадщини, при цьому суд звертає увагу на те, аналіз законодавства свідчить, що сама по собі реєстрація проживання не ототожнюється з поняттям постійного проживання у спадковому праві, так Положенням пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Постановою Верховного Суду від 26 квітня 2023 року по справі № 204/1052/20 провадження № 61-18625св21 зазначено, що місцем проживання фізичної особи згідно з частинами першою, другою та шостою статті 29 ПК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ІІК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових доказів, електронних доказів, висновків експертів.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доведення обставин, на які посилаються сторони, покладається на кожну із сторін.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Та обставина, що позивач зареєстрований за іншою адресою, ніж померла особа, не спростовує висновок суду про їх спільне проживання однією сім`єю по день їх смерті, що підтверджується іншими доказами.

Померла ОСОБА_2 проживала разом з позивачем, що підтверджується письмовими доказами та показаннями свідків.

Суд врахував, що показаннями свідків, які є близькими особами позивачеві підтвердили в суді спільне проживання матері та позивача. Із вказаних показів встановлено й те, що вони будучи зареєстрованими на різних адресах, проте фактично проживали однією сім`єю у житловому будинку позивача.

Підстав ставити під сумнів показання свідків, у суду не має, ці показання є переконливими та логічними.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позивач проживав разом з матір`ю однією сім`єю, на час відкриття спадщини, як син та мати.

Щодо визнання права власності на житло в порядку спадкування за законом суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 ЦК України.

Заповіту ОСОБА_2 не залишила, тому відкрилося після її смерті спадкування за законом.

Відповідно до ст. ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогост.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

За вимогами ст.ст. 1268-1270 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Стаття 1296 ЦК України встановлює, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 є приватною власністю спадкодавця ОСОБА_2 , після її смерті із заявою про прийняття спадщини звернувся лише позивач - син спадкодавця, що підтверджується матеріалами справи.

Право власності повинно спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Положення ст.ст. 316, 321 ЦК України встановлюють, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері, підлягають задоволенню.

В судовому засіданні представник позивача просив не стягувати з відповідача судові витрати.

Керуючись ст.ст. 2-13, 76-80, 141, 258, 263-265, 266 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_1 до Запорізької міської Ради, третя особа - приватний нотаріус Запорізького нотаріального округу Вартанова Олеся Степанівна, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно за законом - задовольнити повністю.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 з матер`ю - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з травня 2020 року по день смерті матері за адресою: по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_2 .

Рішення суду може бути оскаржене сторонами шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з моменту його оголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя І.Й. Наумова