Єдиний унікальний номер судової справи:487/8920/24
Провадження № 22-ц/812/391/25 Доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

24 лютого 2025 року м. Миколаїв справа № 487/8920/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

за участю: представника позивача Кудактіної О.І., відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Лагоди А.А. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості в порядку спадкування, -

встановив:

24 вересня 2024 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості в порядку спадкування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 вересня 2002 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір №4292 про видачу та обслуговування платіжної картки типу Cirrus/Maestro з кредитною схемою, згідно пункту 1.1. якого банк відкрив клієнту кредитний рахунок і встановив ліміт кредиту 201 грн.

05 червня 2013 року між цими самими сторонами був укладений додатковий договір №1 до договору №4292. У відповідності до пункту 1.1.4 цього договору процентна ставка за кредитом є фіксованою та складає 25 процентів річних і сплачується щомісячно.

20 жовтня 2014 року був укладений додатковий договір №2 до договору №4292, відповідно до п.1.1.4 якого банк встановив кредит в сумі 7 000 грн зі строком кредиту на відповідний період дії платіжної картки, процентну ставку за несанкціонованим овердрафтом - 35 процентів річних. Передбачалось, за умов безготівкового розрахунку платіжною карткою за товари та послуги, процентна ставка за користування кредитом протягом Грейс періоду складає 0,001 процентів річних.

17 червня 2015 року був укладений додатковий договір №4 до договору №4292 відповідно до п.1.1.4 якого банк встановив кредит в сумі 9 000 грн.

25 вересня 2015 року ОСОБА_3 було підписано заяву про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу та заяву на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії у розмірі 20 000,00 грн під 27 % річних.

Надавши позичальнику кредитні кошти в розмірі, встановленому кредитним договором, банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, про що позивачу стало відомо лише з ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 травня 2023 року по справі №487/7919/21, якою провадження у справі за позовом АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 закрито відповідно до п.7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , відкрилась спадщина.

Станом на 19 вересня 2024 року загальна заборгованість ОСОБА_3 перед банком, що сформувалась на дату його смерті, за договором складає 19867,25 грн.

З метою задоволення своїх вимог, банк скерував на адресу Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області заяву з претензією до спадкоємців померлого клієнта №55/5.5-02/30393/2023 від 28 червня 2023 року.

Згідно листа Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 18 липня 2023 року №583/02-14, повідомлено, що претензія кредитора зареєстрована в журналі реєстрації вхідних документів, спадкоємцю померлого надіслано повідомлення про надходження претензії кредитора.

Посилаючись на те, що позичальник помер, і тому у позивача, як кредитора померлого, є право на стягнення заборгованості зі спадкоємиці померлого боржника, а саме його дружини ОСОБА_1 , оскільки вона прийняла спадщину, позивач просив стягнути зі спадкоємиці кредитну заборгованість померлого, яка складається з 19 867, 25 грн заборгованості по основному боргу та судовий збір в розмірі 3 028 грн.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 грудня 2024 року за клопотанням представника позивача залучено до участі у справі у якості співвідповідача сина спадкодавця - ОСОБА_2 .

В заяві від 29 листопада 2024 року відповідачка ОСОБА_1 , посилаючись на пропуск банком строків передбачених частиною третьою статті 1281 ЦК України, просила відмовити у задоволенні позову.

Позиція відповідача ОСОБА_2 суду не відома, оскільки справу розглянуто за його відсутності.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 січня 2025 року позов АТ «Державний ощадний банк України» залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову АТ «Державний ощадний банк України», суд першої інстанції врахувавши висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (провадження № 14-48гс20), дійшов висновку, що позивач АТ «Державний ощадний банк України» мало би пред`явити свої вимоги протягом шести місяців з дня, коли дізналось про прийняття спадщини, а саме з дня прийняття ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 травня 2023 року про закриття провадження по справі (справа № 487/7919/21), тобто до 17 листопада 2023 року, однак до суду звернулось із позовом через засоби поштового зв`язку 24 вересня 2024 року, тобто із пропуском строків, визначених ч.3 ст. 1281 ЦК України, що позбавляє сторону позивача права вимоги в силу ч.4 ст. 1281 ЦК України.

Пропущений вищевказаний шести місячний строк звернення до суду і з дня направлення позивачем 28 червня 2023 року листа №55/5.5-02/30393/2023 до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області з претензією до спадкоємців померлого клієнта, з вимогою сплатити заборгованість перед банком, оскільки такий строк сплив 27 грудня 2023 року.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, АТ «Державний ощадний банк України» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що банк своєчасно надіслав на адресу Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори претензію до спадкоємців. Вказував, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у постанові від 03 листопада 2020 року у справі №916/617/17 (провадження № 14-48гс20) Велика Палата Верховного Суду розглядала звернення кредитора до суду, як один із можливих способів захисту порушених прав, як вимога кредитора, яка має бути заявлена протягом шести місяців в порядку статті 1281 ЦК України та не виключає інших способів звернення кредитора до спадкоємців боржника.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідачі не скористались.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги у зв`язку з безпідставністю її доводів.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про день, час і місце судового засідання. Зі слів ОСОБА_1 , він перебуває за межами України та обізнаний про розгляд даної справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача, відповідачки ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (статті 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, надаючи оцінку зібраним у справі доказам, визначаючи юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини. Строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Отже, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами 2 та 3 статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини 4 статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Матеріали справи свідчать про те, що позичальник за кредитним договором ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що позивачу стало відомо з ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 травня 2023 року у справі №487/7919/21, якою закрито провадження за позовом АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 відповідно до п.7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Ухвала суду мотивована тим, що оскільки відповідач ОСОБА_3 помер ще до відкриття провадження у справі, що виключає процесуальне правонаступництво, провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_3 слід закрити.

28 червня 2023 року на адресу Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області банком скеровано заяву Кредитора з претензією до спадкоємців.

Згідно повідомлення Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 18 липня 2023 року №583/02-14 претензію Банка до спадкоємців ОСОБА_3 отримано, та спадкоємцю надіслано повідомлення про надходження претензії, існування вказаної в ній заборгованості та роз`яснені вимоги чинного законодавства, щодо зобов`язання спадкоємців задовольнити вимоги кредитора відповідно до статті 1282 ЦК України. У наданні будь-якої іншої інформації щодо кола спадкоємців вказаної померлої особи відмовлено.

Приймаючи рішення у справі, суд у справі вважав, що АТ «Державний ощадний банк України» мало би пред`явити свої вимоги протягом шести місяців з дня, коли дізналось про прийняття спадщини, а саме з дня прийняття ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 травня 2023 року про закриття провадження по справі (справа № 487/7919/21), тобто до 17 листопада 2023 року, однак до суду звернулось із позовом через засоби поштового зв`язку 24 вересня 2024 року, тобто із пропуском строків, визначених ч.3 ст. 1281 ЦК України, що позбавляє сторону позивача права вимоги в силу ч.4 ст. 1281 ЦК України. Пропущений вищевказаний шести місячний строк звернення до суду і з дня направлення позивачем 28 червня 2023 року листа №55/5.5-02/30393/2023 до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області з претензією до спадкоємців померлого клієнта, з вимогою сплатити заборгованість перед банком, оскільки такий строк сплив 27 грудня 2023 року.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим.

Стаття 1281 ЦПК України в діючий редакції на час виникнення спірних правовідносин, передбачає, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

З огляду на зміст статті 1281 ЦК України допускається два способи пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців: 1) безпосередньо до спадкоємців; 2) опосередковано через нотаріуса. Обрання певного способу є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд. При цьому законодавством не передбачені форма і зміст вимог кредитора та на нотаріуса не покладено обов`язку перевіряти обґрунтованість вимог.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №320/9961/15-ц (провадження №61- 3471св18), від 11 липня 2018 року у справі №495/1933/15-ц.

Зі змісту вимоги (заяви) банку від 28 червня 2023 року, адресованої нотаріусу, чітко убачається кореспондуючий обов`язок спадкоємців погасити борг спадкодавця.

Апеляційний суд виходить з того, що кредитор дізнався про смерть позичальника ОСОБА_3 , з ухвали суду від 17 травня 2023 року у справі №487/7919/21 (оскільки інші відомості про такі обставини у справі відсутні), а претензію до спадкоємців пред`явив через нотаріуса 28 червня 2023 року.

Таким чином, претензію кредитора спадкоємцям померлого позичальника Банком пред`явлено в межах встановленого законодавством шестимісячного строку (з 17 травня 2023 року) і у належний спосіб.

Саме по собі посилання спадкоємниці ОСОБА_1 на те, що вона отримувала грошові кошти на поховання через Ощадбанк та у зв`язку зі смертю спадкодавця переоформила пенсію не свідчить про обізнаність кредитора раніше про смерть позичальника. Доказів того, що спадкоємці повідомили банк про відкриття спадщини матеріали справи не місять.

При цьому апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що у постанові від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (провадження № 14-48гс20) Велика Палата Верховного Суду виснувала звернення кредитора до суду, як один із можливих способів захисту порушених прав, як вимога кредитора, яка має бути заявлена протягом шести місяців в порядку статті 1281 ЦК України та не виключає інших способів звернення кредитора до спадкоємців боржника, зокрема опосередковано через нотаріуса.

Згідно відомостей наданої копії спадкової справи № 98/2020, заведеної після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за прийняттям спадщини звернулася дружина спадкодавця відповідачка ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину та у своїй заяві зазначила іншого спадкоємця сина померлого ОСОБА_2 , який проживає в АДРЕСА_1 . З довідки ОСББ «Авіатор» убачається, що разом із спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ним на час смерті проживали і були зареєстровані з 15 лютого 2001 року дружина ОСОБА_1 та з ІНФОРМАЦІЯ_4 син ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , як спадкоємець померлого, мав право подати заяву про прийняття або про відмову від прийняття спадщини у строк з 23 грудня 2019 року по 23 червня 2020 року. Проте, матеріали спадкової справи не містять доказів того, що відповідач ОСОБА_2 протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України (6 місяців від дня відкриття спадщини), заявив про відмову від прийняття спадщини.

Не містять матеріали справи також доказів того, що відповідач ОСОБА_2 не проживав разом із позичальником на день його смерті. Більш того, у своїй заяві від 29 листопада 2024 року та у судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтвердила прийняття спадщини іншим спадкоємцем - відповідачем ОСОБА_2 .

Відповідно до приписів частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкрити спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, відповідачі вважаються такими, що прийняли спадщину.

Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця.

Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно (право володіння, користування).

Аналізуючи зазначені обставини апеляційний суд вважає, що відповідачі прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 та кожен із них зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду в постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц. Крім того, в даній постанові зазначено, що висновки судів про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суди безпідставно поклали обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача.

Як убачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25 вересня 2024 року за ОСОБА_3 зареєстроване право спільної часткової власності на нерухоме майно у вигляді 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Інші частки цієї квартири зареєстровані за ОСОБА_2 (сином померлого) та ОСОБА_1 (дружиною померлого) по 1/3 частці за кожним. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:16480965. З інформації Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Миколаївській області від 10 лютого 2025 року за №31/30/09-2293-2025, наданої на запит апеляційного суду, слідує, що за ОСОБА_3 транспортні засоби не реєструвались.

Отже, вказане свідчить, що у спадкодавця ОСОБА_3 наявне спадкове майно.

На час смерті спадкодавця його заборгованість за кредитним договором згідно розрахунку банку становила 19 867 грн 25 коп., яка складається: з основного боргу по кредиту -19 853, 25 грн та 14 грн -комісії.

За такого, враховуючи, що відповідачами не надано доказів щодо усього обсягу спадкового майна після смерті померлого ОСОБА_3 та не спростовано його вартість, яка може бути меншою суми заборгованості, що є їхнім процесуальним обов`язком, позовні вимоги про стягнення на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 25 вересня 2015 року підлягають задоволенню у розмірі 19 867 грн 25 коп., при цьому з кожного із відповідачів підлягає стягненню по 9 933 грн 63 коп.

Суд зазначеним обставинам належної правової оцінки не надав та помилково дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права наслідком чого стала невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог шляхом стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь позивача по 9 933 грн 63 коп. з кожного.

Згідно частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подачу позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн.

За подачу апеляційної скарги ним було сплачено судовий збір у розмірі 4542 грн.

Оскільки позовні вимоги задоволено, то з кожного із відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на сплату судового збору за подачу позову та за подачу апеляційної скарги у розмірі по 3 785 грн ((3028 + 4542)=7570 :2).

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (, МФО 326461, місце знаходження - м. Миколаїв, вул. Херсонське шосе,50) по 9 933 грн 63 коп. з кожного, а також судовий збір по 3 785 грн з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 24 лютого 2025 року.