ПОСТАНОВА

Іменем України

17 лютого 2025 року м. Кропивницький

справа № 398/2977/24

провадження № 22-ц/4809/279/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2024 року в складі головуючого судді Авраменка О. В.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

У червні 2024 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 18.10.2016 у розмірі 65 001,30 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 18.10.2016 ОСОБА_1 приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку.

На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачкою ініційовано встановлення кредитного ліміту на її банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку.

Позивач зазначає, що відповідачці надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46.8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку.

Відповідно до п.п. 2.1.1.2.2 - 2.1.1.2.4 Умов та Правил, Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком.

ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач вказує, що свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі,а саме надав відповідачці кредит у розмірі, відповідно до умов договору.

Оскільки відповідачка порушила умови кредитування та не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання, станом на 25.05.2024 у неї виникла заборгованість в розмірі 65 001,30 грн, яка складається з: 44 528,10 грн - заборгованість за кредитом, 20 473,20 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2024 року позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 18.10.2016 станом на 25.05.2024 у розмірі 12 093, 22 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з виписки по рахунках відповідача та розрахунку заборгованості, наданих позивачем, судом встановлено, що починаючи з 18.10.2016 відповідачка користувалась кредитними коштами і їй нараховувались відсотки за користування кредитом. Оскільки, нарахування позивачем відсотків за користування кредитом є безпідставним, то сплачені відповідачем грошові кошти, які спрямовані позивачем на погашення відсотків, підлягають зарахуванню як кошти, сплачені в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитом, суд вказав, що в анкеті-заяві від 18.10.2016 не передбачено обов`язку відповідачки по сплаті відсотків, оскільки Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ «Акцент-Банк», розміщених в мережі Інтернет на сайті https://a-bank.com.ua/terms не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Акціонерне товариство «Акцент-Банк» подало до Кропивницького апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2024 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що позичальниця своїм підписом під ретельно прочитаним кредитним договором підтвердила факт виконання банком усіх переддоговірних формальностей, щодо яких є застереження у чинному на той час законодавстві, в тому числі й постанові правління НБУ № 168 від 10.05.2007, і саме це є доказом обізнаності позичальниці з усіма умовами кредитування на момент підписання кредитного договору.

Крім того вказано, що суд зобов`язаний був стягнути з відповідачки на користь банку хоча б відсотки у розмірі облікової ставки НБУ.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачкою не подано, що згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

18.10.2016 між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачкою Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, за умовами якої відповідачка отримала кредит та пластикову платіжну картку.

У заяві зазначено, що позичальниця згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.10).

До кредитного договору позивач додав Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ «Акцент-Банк», розміщених в мережі Інтернет на сайті https://a-bank.com.ua/terms, які не містять підпису відповідачки про ознайомлення з ними (а.с.25-32).

Згідно з розрахунком заборгованості за договором №б/н від 18.10.2016, укладеним між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 , станом на 25.05.2024 заборгованість відповідачки складає 65 001,30 грн, з яких: 44 528,10 грн - заборгованість за кредитом, 20 473,20 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом (а.с.4-9).

Відповідно до довідки за картами, ОСОБА_1 видано наступні картки:

№ НОМЕР_1 , строком дії до червня місяця 2018 року;

№ НОМЕР_2 строком дії до грудня місяця 2018 року;

№ НОМЕР_3 , строком дії до вересня місяця 2022 року (а.с.22).

Крім того, до матеріалів позову банком долучено виписку по картці ОСОБА_1 за період з 18.10.2016-25.05.2024 (а.с.11-21).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що нарахування позивачем відсотків за користування кредитом є безпідставним, а тому сплачені відповідачем грошові кошти, які спрямовані позивачем на погашення відсотків, підлягають зарахуванню як кошти, сплачені в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Як підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, 18 жовтня 2016 року між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н, шляхом підписання Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку.

У заяві зазначено, що відповідачка погоджується з тим, що підписана нею Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк».

За умовами укладеного між АТ «Акцент-Банк» та відповідачкою кредитного договору від 18 жовтня 2016 року банком надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно наданого банком розрахунку станом на 25.05.2024 заборгованість відповідачки складає 65 001,30 грн, з яких: 44 528,10 грн - заборгованість за кредитом, 20 473,20 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом (а.с.4-9).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як встановлено вище, Анкета-заява, підписана 18 жовтня 2016 року, не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту стягнути з відповідачки заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 20 473, 20 грн.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18 жовтня 2016 року, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент Банк».

Витягом з Тарифів та Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи Анкету-заяву про Приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ «Акцент-Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафу, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (23 грудня 2016 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (22 грудня 2023 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг АТ «Акцент-Банк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 жовтня 2016 року шляхом підписання Анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_1 відсотків за користування кредитом.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, колегія суддів зазначає таке.

Банком на підтвердження наявності не виконаних кредитних зобов`язань надано виписку по рахунку та розрахунок заборгованості.

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12 квітня 2012 року № 578/5(далі - Перелік № 578/5), згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені:

касові, банківські документи;

повідомлення банків;

виписки банків;

корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Згідно виписки по рахунку відповідачки та розрахунку заборгованості встановлено, що відповідачка користувалася кредитними коштами, починаючи з 18.10.2016, банком нараховувались відсотки за користування кредитом.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що нарахування позивачем відсотків за користування кредитом є безпідставним, а тому сплачені відповідачкою грошові кошти, які спрямовані банком на погашення відсотків, підлягають зарахуванню як кошти, сплачені в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту.

Суд першої інстанції правильно вважав встановленим, що за період з 18.10.2016 до 01.04.2022 банком нараховані відсотки за користування кредитом в загальному розмірі 6531,36 грн, які повністю утримані за рахунок внесених позичальницею на погашення кредиту коштів.

За період з 01.04.2022 до 25.05.2024 позивачем нараховані відсотки за користування кредитом в загальному розмірі 36 545,31 грн, які фактично частково погашені відповідачкою в сумі 24 903,52 грн.

Тобто, в рахунок погашення безпідставно нарахованих відсотків відповідачкою внесено кошти в сумі 31 434,88 грн (6 531,36 грн + 24 903,52 грн).

З урахуванням зазначеного, правильним є висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги банку підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 12 093,22 грн (44 528,10 грн (тіло кредиту, яке просив стягнути позивач) - 31 434,88 грн (грошові кошти, сплачені відповідачем в рахунок погашення безпідставно нарахованих відсотків).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Рішення суду першої інстанції є законним і обгрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.

З підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 384 ЦПК України ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 17.02.2025.

Судді С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко

О. І. Чельник