ПОСТАНОВА

Іменем України

06 лютого 2025 року м. Кропивницький

справа № 388/1500/24

провадження № 22-ц/4809/244/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Мурашка С.І., Чельник О. І.,

за участю секретаря судового засідання Савченко Н. О.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області (суддя Баранський Д.М.) від 11.10.2024,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

11.07.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (далі ТОВ «ГК «Нафтогаз України») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з нього заборгованості за спожитий природний газ в розмірі 11019,56 грн, а також судового збору в розмірі 3028,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач у лютому 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 , спожив природний газ на суму 11019,56 грн, однак, супереч нормам ЦК України та Закону України «Про житлово-комунальні послуги, вартість спожитого не сплачено.

2. Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Долинський районний суд Кіровоградської області рішенням від 11.10.2024 в позові відмовив.

Рішення суду мотивовано тим, що у лютому 2019 року відповідач не був індивідуальним споживачем комунальних послуг за вказаною в позовній заяві адресою. На час виникнення заборгованості відповідач був неповнолітнім і не мав повної цивільної дієздатності для укладання договору споживання природного газу. З огляду на таке, суд виснував, що відповідач не є зобов`язаною особою перед позивачем щодо заборгованості, яка є предметом спору у цій справі.

3. Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Позивач у справі ТОВ «ГК «Нафтогаз України» подав до суду апеляційну скаргу в якій просить рішення Долинського районного суду Кіровоградської області 11.10.2024 у справі № 388/1500/24 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожитий природний газ в розмірі 11019,56 грн, судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Також просить стягнути судовий збір в розмірі 4542,00 грн за подання апеляційної скарги.

Позивач оскаржує рішення суду першої інстанції з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

Зокрема, суд першої інстанції не врахував, що відповідач згідно зі свідоцтвом про право на спадщину від 01.08.2021 є власником газифікованого об`єкта квартири, яка належала ОСОБА_2 та за якою утворилась заборгованість за споживання природного газу. Враховуючи вимоги ст. 1281 ЦК України, відповідач, як спадкоємець померлого боржника, зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора.

Вимогу кредитора про погашення заборгованості було направлено відповідачу через два місяці чотири дні від дня, коли з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.09.2023 кредитор дізнався про смерть боржника ОСОБА_2 та прийняття спадщини відповідачем, тобто в межах визначеного ч. ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України строку на пред`явлення такої вимоги. Про це позивач зазначив у відповіді на відзив відповідача, яку помилково направив на адресу іншого суду та наразі долучив до апеляційної скарги.

4. Відзив на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надійшов.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

5. Позиції сторін у судовому засіданні

Сторони повідомленні належним чином про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Представник позивача у справі Петрова А. І. підтримала апеляційну скаргу.

Відповідач у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

6. Встановлені судом неоспорювані фактичні обставини справи

З 01.11.2018 ТОВ «ГК «Нафтогаз України» здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам, що його використовують для власних потреб, та згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 867 від 19.10 2018 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» є постачальником на якого покладені спеціальні обов`язки (діяла з 01.11.2018 до 20.05.2021).

Стосовно об`єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 споживача ЕІС-код: 56ХМ20D62871081O на газопостачання.

За вказаним особовим рахунком станом на лютий 2019 року утворилася заборгованість за спожитий природний газ в розмірі 11019,56 грн.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , належить відповідачу ОСОБА_1 , 2002 р. н., на підставі свідоцтва про право на спадщину № 449, виданого 01.08.2021 приватним нотаріусом Шумейко І. Ю. (а.с. 11).

Вказаний житловий будинок ОСОБА_1 успадкував після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом № 449, виданим 01.08.2021 приватним нотаріусом Шумейко І. Ю. (а. с. 34).

7. Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не повною мірою відповідає зазначеним нормам закону, а тому вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню частково.

8. Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

8.1. Щодо дотримання місцевим судом норм процесуального права

Згідно з п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ч. 2 ст. 376 ЦПК України).

Крім того, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження (п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

Отже, розгляд судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження справи, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, являється тим порушенням норм процесуального права, яке має наслідком обов`язкове скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення.

Перелік справ, які може бути розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, наведено у ч. ч. 1 та 2 ст. 274 ЦПК України.

Натомість у ч. 4 ст. 274 ЦПК України передбачено імперативну норму, яка визначає перелік справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження. Цей перелік ґрунтується на класифікації справ за матеріально-правовою ознакою, тобто за характером спірних матеріально-правових відносин.

Так, згідно із п. 2 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного провадження не можуть бути розглянуті справи щодо спадкування.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на неможливість розгляду цієї категорії цивільних справ у порядку спрощеного провадження, зокрема, у постановах від 03.03.2020 у справі № 676/3396/19, від 27.01.2021 у справі № 200/14300/18, від 19.05.2021 у справі № 278/2797/19.

Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч. 1 ст. 277 ЦПК України).

Суд першої інстанції, визначаючи порядок провадження у цій справі, формально зазначив у резолютивній частині ухвали про відкриття провадження, що справа розглядатиметься за правилами спрощеного позовного провадження, при цьому відповідних мотивів такого свого рішення не навів (а. с. 18).

Водночас місцевий суд встановив, що відповідач у справі набув право на «об`єкт побутового споживання» (п. 3 Розділу І Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496) у порядку спадкування після смерті попереднього власника - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З огляду на це колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що місцевий суд неправильно визначився з характером правовідносин сторін та нормами матеріального права, які застосовуються до цих правовідносин.

У цій справі спір стосується виконання відповідачем обов`язків, які виникли в наслідок спадкування ним прав та обов`язків попереднього власника житлового будинку та побутового споживача природного газу - ОСОБА_2 , а тому, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, ця справа не може розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження.

Отже, суд першої інстанції помилково розглянув цю справу у порядку спрощеного позовного провадження, не врахувавши істинний характер спору, тим самим припустився порушення норм процесуального права, яке відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення місцевого суду, не містить доводів про порушення судом п. 2 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, але визначаючи межі розгляду справи, апеляційний суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на це та порушення місцевим судом припису п. 2 ч. 4 ст. 274 ЦПК Україниапеляційний суд не обмеженим лише доводами апеляційної скарги позивача.

Таким чином, рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 11.10.2024 підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

8.2. Оцінка аргументів учасників справи

Спір між сторонами у цій справі виник щодо існуючої заборгованості за спожитий у лютому 2019 року природний газ побутовим споживачем, якому присвоєно персональний код ідентифікації споживача (ЕІС-код) № 56ХМ20D62871081O на об`єкті побутового споживанняза адресою: АДРЕСА_1 .

Матеріалами справи підтверджується і не оспорюється сторонами, що вказана заборгованість за постачання природного газу виникла станом на лютий 2019 року, коли позивач був неповнолітнім, не являвся власником цього об`єкта та не мав зареєстрованого місця проживання за цією адресою. Натомість у той час власником об`єкта (житлового будинку) і його мешканцем була мати відповідача - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а її спадкоємцем, який прийняв спадщину та набув право власності на цей об`єкт, є відповідач у справі ОСОБА_1 .

Між сторонами у справі немає спору щодо факту існування станом на лютий 2019 року договору постачання природного газу між позивачем у справі та ОСОБА_2 , а також щодо розміру несплаченої споживачем заборгованості за поставлений станом на лютий 2019 року природний газ.

Відповідач у відзиві на позов заперечив проти висунутої йому позивачем вимоги, посилаючись на те, що станом на лютий 2019 року він був неповнолітнім і не проживав за вказаною адресою, а тому не був споживачем поставленого відповідачем природного газу. Крім того, у встановлений ст. 1281 ЦК України строк позивач, кредитор спадкодавця, не пред`явив до нього, спадкоємця, відповідну вимогу, а тому втратив право вимоги.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів.

Згідно зі ст. 526, ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

З огляду на те, що норма ч. 3 ст. 714 ЦК України у питанні укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу відсилає до спеціальних законів до вказаних правовідносин застосовуються норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з особливостями, встановленими Законом України «Про ринок природного газу», Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494, Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496, а також умовами Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2500.

Зі змісту положень ст. ст. 9, 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», абзацу 2 ч. 1 ст. 12, п. 2 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу» та п. 2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу вбачається, що постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку, умови якого є однаковими для всіх побутових споживачів України. Споживач природного газу зобов`язаний забезпечити повну та своєчасну оплату його вартості щомісяця.

Як встановлено з матеріалів справи, за життя побутовий споживач ОСОБА_2 не сплатила позивачу виниклу станом на лютий 2019 року заборгованість за 1289 куб.м поставленого їй природного газу на суму 11019,56 грн.

Позивач на час виникнення цієї заборгованості не мав договірних відносин з позивачем у справі, не проживав у житловому будинку, який належав його матері, а тому не мав обумовленого договором обов`язку перед постачальником природного газу сплатити вартість поставленого об`єму газу на об`єкт споживання, який станом на лютий 2019 року належав його матері.

З огляду на це суд першої інстанції правильно відхилив доводи позивача про те, що саме відповідач ОСОБА_1 спожив у лютому 2019 року поставлений природний газ, але не сплатив його вартість в сумі 11019,56 грн.

Разом з тим суд не врахував встановлені ним же обставини справи, а саме те, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а її син ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті матері, зокрема отримав в порядку спадкування право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , про що 01.08.2021 приватний нотаріус Шумейко І. Ю. видав йому свідоцтво про право на спадщину за законом № 449 (а. с. 34).

Згідно з даними наявної у справі копії домової книги для приписки громадян, які проживають в будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 зареєстрований у вказаному будинку з 10.08.2021, тобто, після прийняття ним спадщини (а. с. 30 - 33).

Відповідно до ч. 1 ст. 264 цього ж Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала у своїх рішеннях, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту (наприклад, постанови Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15, від 04.12.2019 № 917/1739/17).

Отже, у процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»).

Проте, у справі, яка переглядається в апеляційному порядку, суд першої інстанції цього принципу не дотримався, самостійно не здійснив пошук та застосовує норм права, які регулюють правовідносини сторін відповідно до фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України.

Правовідносини, що виникли між кредитором та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини між кредитором та спадкоємцями боржника й унормовані ст. 1281, ст. 1282 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Натомість відповідно до положень ч. ч. 2 4 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Норми ст. 1281 ЦК України не містять приписів щодо форми вимоги кредитора спадкодавця до спадкоємців, а тому він може обрати її на власний розсуд. Головне - щоб вона була адресована спадкоємцям, які прийняли спадщину і мають бути обізнаними щодо її складу (права та обов`язки, або ж активи та борги спадкодавця).

Таким чином, при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, суду, для правильного вирішення справи, необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені ч. 2 та 3 ст. 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі ч. 4 ст. 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених ст. 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України.

Встановлені ч. ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України строки пред`явлення вимоги кредитора є преклюзивними, а тому їх недотримання, позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17.042018 у справі № 522/407/15-ц.

Згідно з текстом позовної заяви, позивач стверджує, що про прийняття відповідачем спадщини він дізнався з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який датований 07.09.2023, і згідно з яким об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 належить відповідачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 01.08.2021 (а. с. 11).

Цю ж позицію підтримала представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Оскільки ОСОБА_1 не повідомив позивача ні про прийняття ним спадщини, ні про одержання свідоцтва про право на спадщину, то, враховуючи норми ст. 253, ч. 3 254 ЦК України щодо початку перебігу та закінчення строку, а також ч. 3 ст. 1281 ЦК України, з 08.09.2023 почався перебіг шестимісячного строку, протягом якого позивач мав право пред`явити вимогу до спадкоємця померлого боржника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за поставлений природний газ об`ємом 1289 куб.м на суму 11019,56 грн.

Цей преклюзивниц строк сплив 07.03.2024.

ТОВ «ГК «Нафтогаз України» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ в розмірі 11019,56 грн лише 11.07.2024, тобто після спливу встановленого ч. 3 ст. 1282 ЦК України строку, а тому, відповідно до ч. 4 ст. 1282 ЦК України, на час звернення до суду позивач втратив право вимоги до спадкоємця боржника, що є підставою для відмови в позові.

При цьому колегія судів апеляційного суду не бере до уваги додану позивачем до позовної заяви копію адресованої ОСОБА_1 вимоги ТОВ «ГК «Нафтогаз України» від 03.04.2024 № 119/4.2.1-17859-2024/203004793 про сплату заборгованості за спожитий природний газ так, як дата цієї вимоги поза строком звернення, встановленого ч. 3 ст. 1281 ЦК України (а. с. 13).

До того ж позивач не надав суду докази направлення відповідачу такої вимоги та її одержання адресатом.

Відповідач ОСОБА_1 факт отримання від ТОВ «ГК «Нафтогаз України» будь-яких вимог про сплату заборгованості за природний газ заперечив у суді першої інстанції у своєму відзиві на позов (а. с. 26).

В апеляційній скарзі позивач у справі вказує на те, що вимогу до відповідача про сплату заборгованості було направлено через два місяці чотири дні від дня, коли ТОВ «ГК «Нафтогаз України» дізналось про смерть боржника ОСОБА_2 і прийняття спадщини відповідачем, а вимога від 03.04.2024 була повторною. На підтвердження вказаного доводу апеляційної скарги позивач зазначив, що до суду першої інстанції було надіслано відповідь на відзив відповідача, а разом із нею копію вимоги ТОВ «ГК «Нафтогаз України» від 10.11.2023 № 119/4.2.1-45801-2023/203004793, адресовану ОСОБА_1 . Однак через помилкове направлення кореспонденції на адресу іншого суду Долинський районний суд Кіровоградської області не отримав вказану заяву позивача по суті з додатками (а. с. 51). Крім того, позивач зазначає, що неодноразово здійснював телефонні дзвінки та СМС повідомлення на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчать роздруківки скриншотів з білінгової системи «Газоліна».

Колегія суддів апеляційного суду не приймає до розгляду як доказ копію вимоги ТОВ «ГК «Нафтогаз України» від 10.11.2023 № 119/4.2.1-45801-2023/203004793, адресовану ОСОБА_1 з огляду на встановлені ст. 367 ЦПК України межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Так згідно з ч. 3 ст. 367 вказаного Кодексу докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивач мав вказаний доказ на час звернення до суду з позовом, але не надав його до суду першої інстанції без поважних причин.

Помилкове надіслання позивачем відповіді на відзив на позовну заяву з додатковими доказами до іншого суду першої інстанції є обставиною, яка повністю залежала від позивача, а тому не може оцінюватися, як об`єктивна перешкода у своєчасному наданні стороною у справі доказу до суду.

Отже, відсутні підстави для прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, на які в апеляційній скарзі посилається позивач.

До того ж позивач не надав суду доказів, що вимога від 10.11.2023 № 119/4/2/1-45801-2023/203004793 про сплату заборгованості була надіслана відповідачу, вручена йому або він ухилився від їх одержання.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Так, як у справі немає доказів, що позивач пред`явив вимогу до спадкоємця ОСОБА_1 у строки, встановлені ч. ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України, за цих обставин позивач втратив право вимоги до відповідача про стягнення боргу за природний газ.

9. Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на те, що суд першої інстанції розглянув справу з порушенням норм матеріального і процесуального права, оскаржуване рішення належить скасувати й ухвалити нове судове рішення провідмову в задоволенні позову у зв`язку з тим, що ТОВ «ГК «Нафтогаз України» пропустило строк, встановлений ч. ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України, для пред`явлення вимоги до спадкоємця ОСОБА_1 .

Враховуючи, що в апеляційній скарзі позивач поставив питання про скасування рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 11.10.2024 та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог, а суд апеляційної інстанції встановив підстави для скасування рішення й ухвалення нового про відмову у задоволенні позову з інших підстав, ніж ті, які вказав суд першої інстанції, тому вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню частково.

10. Про судові витрати

Одним із принципів цивільного судочинства, закріплених у п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Не зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції скасовує рішення місцевого суду і ухвалює нове судове рішення, підстав для зміни розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції немає, оскільки суд апеляційної інстанції, як і суд першої інстанції, відмовляє позивачу в задоволенні його позову.

З цих же підстав не підлягають компенсації витрати позивача на сплату судового збору в сумі 4542,00 грн (а. с. 54) за подання до суду апеляційної скарги.

Відповідач у справі заяв про судові витрати до суду апеляційної інстанції не подав.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» задовольнити частково.

Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 11.10.2024 скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ в розмірі 11019,56 грн відмовити повністю.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Повний текст цієї постанови складено 21.02.2025.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. І. Мурашко

О. І. Чельник