Дата документу 05.02.2025 Справа № 317/1779/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/1779/24 Головуючий у 1-й інстанції: Нікітін В.В.
Провадження № 22-ц/807/121/25 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Кухаря С.В.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «ОТП Банк» Лісової Вікторії Юріївни на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 27 вересня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 30 липня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Борисенков В.С. звернувся до суду із заявою про розстрочення виконання рішення суду, що ухвалено в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування заяви зазначає, що у ОСОБА_1 склалися обставини, що ускладнюють негайне виконання рішення суду, є проблеми з фінансовим станом, який пов`язаний з тим, що його дохід не дозволяє виплатити зазначену суму за один раз, оскільки він працює на ПрАТ «Укрграфіт», його середньомісячний дохід складає 5 363,94 грн., тобто навіть менше ніж законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати на 2024 рік, оскільки наразі підприємство перебуває в простої та за останні два місяці він отримав лише 908,16 грн. на місяць. Заявник має на утриманні дружину та малолітню дитину. Інших джерел доходу та/або іншого майна не має.

Посилаючись на зазначені обставини, представник заявника - адвокат Борисенков В.С. просив суд розстрочити виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованості в сумі 93 540,31 грн. та 3 028,00 грн. судового збору на 24 місяці шляхом сплати заявником на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» по 4 023,68 грн. щомісячно.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 27 вересня 2024 року заяву ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення задоволено.

Розстрочено виконання рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 30.07.2024 у справі № 317/1779/24 за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» суми заборгованості в розмірі 93 540,31 грн. та 3 028,00 грн. судового збору, терміном на 24 місяці з дня набрання рішенням законної сили, шляхом сплати щомісячного платежу в розмірі 4 023,68 грн.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, представник Акціонерного товариства «ОТП Банк» Лісова В.Ю. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення суду відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що з моменту укладення кредитного договору та до моменту ухвалення рішення суду відповідач жодним чином не намагався добровільно врегулювати спір та сплатити наявну заборгованість. Відповідач не звертався до Банку із заявою про реструктуризацію наявної заборгованості та не вносив часткових платежів для погашення заборгованості.

Також, в порушення положень частини 5 статті 435 ЦПК України судом розстрочено виконання судового рішення терміном на 24 місяці з дня набрання рішенням законної сили, в той час як розстрочка судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Крім того, у заяві про розстрочення виконання судового рішення вказано, що дружина відповідача перебуває на утриманні чоловіка. Однак, надані документи не підтверджують, що дружина відповідача не має місця роботи та доходів. Також на момент укладання кредитного договору у відповідача вже була дитина і він мав враховувати цей факт при підписанні.

Звертає увагу, що відповідно до розрахунку заборгованості, останній платіж на погашення заборгованості був здійснений ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , після того він жодних платежів на погашення заборгованості за кредитними договорами не здійснював. Отже існують підстави вважати, що відповідач зловживає наданими йому процесуальними правами і своїми діями умисно відтерміновує виконання рішення.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив, що не заважає розгляду справи у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що приймаючи до уваги суму, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 , його матеріальний стан, введення воєнного стану в Україні, суд вбачає наявність об`єктивних факторів, які ускладнюють виконання судового рішення, тому дійшов висновку про задоволення заяви про розстрочення виконання судового рішення.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 30.07.2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості позов Акціонерного товариства «ОТП Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» суму заборгованості в розмірі 93 540,31 грн. та судовий збір в сумі 3 028,00 грн.

ОСОБА_1 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджено Свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 08.01.2019, актовий запис № 69.

Заявник має малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено Свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 , актовий запис № 639.

Згідно довідки про доходи № 10/127 від 14.08.2024 ОСОБА_1 працює в ПрАТ «Укрграфіт», загальна сума його доходу за період з 01.02.2024 по 31.07.2024 становить 32 183,61 грн.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За приписами ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом.

У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року у справі Шмалько проти України (заява N 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Правові висновки про те, що виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як складову частину судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якій йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу, містяться також у рішеннях Європейського суду у справі Горнсбі проти Греції.

У рішенні від 17 травня 2005 року по справі Чіжов проти України (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що право на доступ до суду включає право на своєчасне виконання рішення (рішення у справі Трихліб проти України, заява №58312/00, пп.25-32, від 20 вересня 2005 року, у справі Іммобіліаре Саффі проти Італії, заява №22774/93, ЄСПЛ 1999-V, п.66).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..., а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежить, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5, 7 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

У постанові Верховного Суду від 21 лютого 2019 року у справі №2-54/08 роз`яснено, відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.).

Згідно правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі №796/43/2018, підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 435 ЦПК України).

Право сторони звернутися із заявою про розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Підставою для застосування статей 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Як зазначалося вище, задовольняючи заяву ОСОБА_1 та розстрочуючи виконання рішення на 24 місяці, суд першої інстанції виходив із того, що заявником належними та допустимими доказами доведено наявність виняткових обставин, які істотно ускладнюють виконання судового рішення.

Однак із такими висновками суду першої інстанції неможливо погодитись, оскільки ними не враховано положення ч. 5 ст. 435 ЦПК України, яка містить імперативну вимогу про неможливість відстрочення виконання судового рішення більше ніж на один рік з дня його ухвалення.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини.

Верховним Судом в постанові від 12 листопада 2018 року у справі №2-101/99 викладено висновок про те, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Оцінюючи доводи заяви про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суди повинні враховувати, що ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення. До уваги повинні братися не лише реальний стан боржника, але й його наміри, що свідчать про бажання виконати рішення.

Необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, оцінки доводів боржника та заперечень кредитора, зокрема, й щодо його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21 січня 2020 року у справі № 910/1180/19 та від 03 вересня 2020 року у справі № 905/30/16.

Крім того, слід звернути увагу, що саме винні дії боржника з неповернення фактично отриманих кредитних коштів протягом тривалого періоду призвели до утворення заборгованості.

Таким чином, посилання на скрутне матеріальне становище відповідача, враховуючи ступінь його вини у виникненні спору, розмір заборгованості, не свідчать про винятковість причин невиконання рішення суду, а тому не можуть бути підставою для розстрочення виконання рішення суду.

З огляду на вищезазначене, посилання заявника та зазначені ним доводи не є тими виключними обставинами, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження та вона підлягає задоволенню.

За встановлених обставин ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволення заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з відповідача на користь Банку підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 028 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «ОТП Банк» Лісової Вікторії Юріївни задовольнити.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 27 вересня 2024 року у цій справі скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 30 липня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного Товариства «ОТП Банк» () в рахунок відшкодування судового збору 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає

Повний текст постанови складений 17 лютого 2025 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко