Справа № 462/7238/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

06 лютого 2025 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

судді Постигач О.Б.

секретаря Кмошик С.І.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника третьої особи Костів О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Свої позовні вимоги мотивує тим, що 03.09.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб, в якому в них народилось двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згодом сімейні відносини з відповідачкою почали погіршуватися, з липня 2022 року вони проживали окремо, після чого ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою де суд ухвалив рішення, щоб шлюб розірвати, що підтверджується рішенням № 462/1439/23 від 12.07.2023. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 повністю припинила виконання своїх батьківських обов`язків. Вона не контактувала з дітьми, не вітала їх з днями народження, а її місцезнаходження залишається невідомим. Відповідачка усунулася від виховання дітей та виконання своїх батьківських обов`язків. Вона жодним чином не займається їхнім вихованням, не проводить час разом із дітьми. Місце проживання дітей відповідачці відомо і така не була позбавлена права їх провідувати. Вказане свідчить про фактичне вольове, свідоме небажання матері виконувати свої батьківські обов`язки щодо дітей, які покладені на неї законом, що дає правові підстави для позбавлення останньої батьківських прав відносно дітей. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 постійно проживають зі своїм батьком ОСОБА_1 , в якого і перебувають на утриманні. Нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками фактично принижує гідність дітей, а наявність людини, яка юридично має права матері, але фактично залишається чужою людиною, може у подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини, як з моральної, так і з правової точки зору. З врахуванням наведеного просить позов задоволити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 30.10.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідачка у встановлений судом строк не надала до суду відзиву на позовну заяву, однак 22.01.2025р. скерувала до суду заяву, в якій просила суд розглядати сраву без неї, не заперечила проти позбавлення її батьківських прав, мотивуючи тим, що не має стабільної роботи та не має змоги займатись дітьми.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, дали пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві, просять позов задовольнити.

Додатково позивач зазначив, що донька ОСОБА_6 планує виїжджати на навчання до Німеччини, позивач хоче її супроводжувати, однак у зв`язку із воєнним станом не має змоги безперешкодно перетинати державний кордон. Крім того, вказав, що відповідачка є громадянкою Росії, а тому це може негативно вплинути на дітей, так як діти можуть зазнати неприязного ставлення до себе.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час і місце судового засідання розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування ЗРА ЛМР підтримала поданий ними висновок, просила в задоволенні позову відмовити. Додатково вказала, що орган опіки та пілкування не вбачає за доцільне позбавляти відповідачку батьківських прав відносно дітей, оскільки комісією не було здобуто достатніх доказів, які б свідчили про її негативний вплив на дітей, так як були відсутні відомості щодо наявності у неї негативних звичок чи негативного впливу на дітей, їхня сім`я ніколи не перебувала на обліку.

В судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , пояснила, що до повномасштабного вторгнення жила разом із батьками та братом у м. Пологи Запорізької області. В подальшому вони разом переїхали до Львова, де разом проживали по АДРЕСА_1 . Близько року тому батьки розлучились, мама від них поїхала. Станом на сьогодні їй не відомо де вона проживає, мама не приїжджає, не телефонує, не цікавиться її життям.

В судовому засіданні малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 пояснив, що після початку війни він разом із батьками, бабцею та сестрою ОСОБА_6 приїхали до Львова. До того в Пологах вони проживали разом. Мама не працювала, але займалась побутовими справами та виховувала їх зі сестрою. Мама близько року тому сказала, що дуже їх любить, однак змушена поїхати. З того часу вона до них не приїжджала та не телефонувала.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника третьої особи, дітей, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного із батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, виховання дитини повинно спрямовуватись на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, підготовку дитини до свідомого життя в суспільстві.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він - ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька.

Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Судом встановлено, що з 03.09.2016 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Залізничного районного суду м. Львові від 12.07.2023 було розірвано /а.с. 13-15/.

До укладення шлюбу в сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 9, 11/.

04.03.2009 відповідачка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , отримала в ВГІРФО ГУМВС України в Запорізькій області посвідку на постійне проживання для іноземців та осіб без громадянства /а.с. 30/.

Згідно довідок від 13.06.2022 та 11.07.2022 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 мають статус внутрішньо переміщеної особи. Фактичне місце проживання/перебування зазначено: АДРЕСА_2 /а.с. 25-28/.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 12.07.2023 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , укладений 03 вересня 2016 року у Пологівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що у Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 30 /а.с. 13-15/

З довідки та акту ЛКП «Сигнівка» від 10.09.2024 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 проживає позивач ОСОБА_1 з дітьми ОСОБА_4 , 2008 р.н. та ОСОБА_5 , 2013 р.н., а також з матір`ю позивача ОСОБА_7 , 1946 р.н. /а.с. 16, 29/.

Згідно довідки Відокремленого структурного підрозділу «Технологічний фаховий коледж» Національного університету «Львівська політехніка» №1164 від 31.08.2023 ОСОБА_4 є студенткою 1 курсу денної форми навчання і навчається за спеціальністю: 122 комп`ютерні науки /а.с. 10/.

Згідно характеристики студентки Відокремленого структурного підрозділу «Технологічний фаховий коледж» Національного університету «Львівська політехніка» ОСОБА_4 , 2008 р.н., від 06.09.2024 батько ОСОБА_6 приділяє належну увагу вихованню дочки. Постійно підтримує зв`язок з куратором, відвідує батьківські збори /а.с. 17/.

Згідно характеристики учня 6-Б класу КУ «Пологівського ліцею №2» Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області ОСОБА_5 , 2013 р.н., батько, ОСОБА_1 , бере активну участь у житті дитини, допомагає в організації навчального процесу, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, організовує правильне та різноманітне проведення вільного часу, слідкує за користуванням дитиною мережі Інтернет та інформаційною гігієною, забезпечує високий рівень навчання дитини /а.с. 18/.

У зв`язку з тим, що відповідачка не виконує своїх батьківських обов`язків, не цікавиться дітьми, їхнім навчанням та не підтримує з ними будь-яких контактів, позивач просить позбавити її батьківських прав.

25 квітня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 296/7848/16-ц, провадження № 61-43695 св 18 (ЄДРСРУ № 81436601) досліджував питання практичного застосування відповідної правової норми стосовно позбавлення батьківських прав і прийшов до правового висновку:

- ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

- більше того, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

В матеріалах справи міститься висновок Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_3 відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 08.01.2025, згідно якого органом опіки та піклування встановлено, що оцінивши подані документи, пояснення батька, недостатність доводів ОСОБА_1 , про те, що матір втратила інтерес до дітей та її поведінку відносно дітей неможливо змінити на краще, враховуючи інтереси неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рекомендації комісії з питань захисту прав дитини від 02.01.2025 (протокол № 1), орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 58-59/.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 зазначено, що, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 не несе жодної загрози життю, здоров`ю, моральному вихованню дітей, будь-якого негативного впливу з її сторони на дітей позвачем не доведено. Більше того, в матеріалах справи відсутні докази про притягнення її як матері до відповідальності за невиконання нею своїх батьківських обов`язків чи застосування до відповідачки будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що сторони до повномасштабного вторгнення проживали всі разом, разом виїхали з окупованої території та разом приїхали до Львова, стали на облік як внутрішньо-переміщені особи за однією адресою як одна сім`я. Вказане свідчить про те, що відповідачка за цей час не нехтувала своїми батьківськими обов`язками та не ухилялась від їх виконання.

В судовому засіданні малолітній ОСОБА_5 вказав, що бажає, щоб мати повернулась. Пояснив, що зі слів батька, останній звернувся до суду з даним позовом, бо "так буде легше з документами".

Отже, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про наявність підстав для застосування до відповідачки такої виключної міри як позбавлення батьківських прав по відношенню до її дітей. Позивачем не доведено та не надано суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення матері батьківських прав по відношенню до її дітей, так само як і доказів того, що спілкування дітей з матір`ю негативно впливає на їхній розвиток чи психо-емоційний стан.

Суд критично оцінює покликання позивача на наявність у відповідачки громадянства Росії як на підставу негативного впливу на життя дітей, оскільки такі грунтуються виключно на його припущеннях. Суд також не бере до уваги покликання позивача на можливість отримання ним допомоги як одинокому батькові чи додаткового фінансування для ведення бізнесу у випадку задоволення позову, оскільки вказані види фінансової допомоги не є підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Оцінюючи заяву ОСОБА_3 про визнання позову, суд зазначає, що згідно постанови КЦС ВС від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, зроблено висновок про неможливість батьків відмовитися від дитини. Суд указав, що відповідно до частин 2, 3 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Тому заяви відповідачки, в яких вона відмовлялася від батьківських прав на дитину та визнавала позов про позбавлення її батьківських прав, не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Враховуючи викладені обставини, а також враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, а також те, що позивачем не доведено не бажання матері приймати участь у вихованні дітей, суд вважає позовні вимоги позивача про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав такими, що не підлягають до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12-13, 89, 141, 263-265, 280 ЦПК України, ст. ст. 150, 155, 164 Сімейного кодексу України, суд -

у х в а л и в :

в задоволенні позову відмовити.

Роз`яснити відповідачу, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд- якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідачка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, , адреса: м. Львів, вул. Виговського, 34.

Повний текст рішення складено 13.02.2025.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно. Оригінал рішення міститься в матеріалах справи № 462/7238/24. Рішення не набрало законної сили.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Копія виготовлена

Суддя: Постигач О.Б.