Провадження № 2/369/1084/25
РІШЕННЯ

Іменем України

12.02.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.

секретаря Липченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Козирська Ганна Борисівна, до Боярської міської ради про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року позивач, через свого представника адвоката Козирську Г.Б., звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 19.10.2019 мати позивача ОСОБА_2 склала заповіт про те, що все своє майно, яке їй належатиме на момент смерті заповідає своєму синові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після смерті матері позивача відкрилася спадщина, до складу якої увійшов, зокрема, житловий будинок «А» загальною площею 71,3 кв.м., житловою площею 59.2 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сарай «Б», сарай «В», погріб «В-1», вбиральня «Г», огорожа «№2-5», розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, зареєструвати право власності на вказане спадкове майно не вбачається можливим через відсутність правовстановлюючих документів на нього у спадкодавця. У зв`язку з цим позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом.

Просив суд визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок «А», загальною площею 71,3 кв.м., житловою площею 59.2 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сарай «Б», сарай «В», погріб «В-1», вбиральня «Г», огорожа «№2-5», розташований за адресою: АДРЕСА_1 - в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження, витребувано з Боярської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи, номер у спадковому реєстрі 70472866 після смерті померлої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 грудня 2023 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Козирської Ганни Борисівни про витребування доказів по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Боярської міської ради про визнання права власності на спадкове майно задоволено та витребувано у Боярської державної нотаріальної контори (вулиця Білогородська, 45, Боярка, Київська обл., 08151) належним чином засвідчену копію матеріалів спадкової справи, відкритої за померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На виконання ухвали суду від 04 грудня 2023 року Боярською державною нотаріальною конторою було надано копію спадкової справи № 116/2023 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 .

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 липня 2024 року, на підставі розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутньої Н.О. № 818 від 17.07.2024 року щодо повторного автоматичного розподілу справи № 369/16909/23 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 17.07.2024 року у зв`язку з мобілізацією головуючого судді Дубас Т.В. вказану справу прийнято на розгляд судді Пінкевич Н.С.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 листопада 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні на 12 лютого 2025 року на 16 год. 00 хв.

У судове засідання позивач та його представник адвокат Козирська Г.Б. не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Представники відповідача Боярської міської ради в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 № 2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати позивача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Виконавчим комітетом Боярської міської ради Фастівського району Київської області 05 жовтня 2021 року, актовий запис № 242.

Відповідно до ст. 1220 Цивільного Кодексу України після її смерті відкрилася спадщина, що складається, зокрема, із житлового будинку «А» загальною площею 71,3 кв.м., житловою площею 59.2 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сарай «Б», сарай «В», погріб «В-1», вбиральня «Г», огорожа «№2-5», розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкоємцем за заповітом після померлого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 . Заповіт посвідчено 19 жовтня 2019 року секретарем виконавчого комітету Малютянської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Андрійченко Л.Ю., реєстр. № 06.

Громадянкою ОСОБА_3 , яка є дочкою померлої, підписано нотаріально посвідчену заяву про те, що права на обов`язкову частку у спадщині вона не має, так як на момент смерті спадкодавця пенсійного віку не досягла та інвалідом жодної групи не була.

Інших спадкоємців, у тому числі, які згідно законодавства України мають право на обов`язкову частину у спадщині, померла не мала. Спадкодавиця в зареєстрованому шлюбі та/або фактичних шлюбних відносинах не перебувала.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч. 1ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 1ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

08 грудня 2023 року спадкоємець через свого представника ОСОБА_3 звернувся до Боярської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після смерті його матері, в рамках заведеної спадкової справи № 116/2023.

08 грудня 2023 року в рамках спадкової справи ОСОБА_1 у встановленому законом порядку було отримано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,1196 га з кадастровим номером :01:002:0106 за адресою: АДРЕСА_1 , належну спадкодавиці на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 296882.

08 грудня 2023 року в рамках спадкової справи ОСОБА_1 у встановленому законом порядку було отримано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,0651 га з кадастровим номером :01:002:0094, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , належну спадкодавиці на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 578497.

Водночас у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок «А», загальною площею 71,3 кв.м., житловою площею 59.2 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сарай «Б», сарай «В», погріб «В-1», вбиральня «Г», огорожа «№2-5», розташований за адресою: АДРЕСА_1 перешкоджає відсутність документів, які встановлюють право власності спадкодавця на вказане нерухоме майно.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 06 лютого 1982 року ОСОБА_2 купила жилий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_2 , жила площа будинку 26,26 кв.м. Також вказаним договором передбачено, що в користування покупця переходить кухня, кладовка, коридор, жила кімната, загальною площею 56,82 кв.м.

Крім того, у договорі купівлі-продажу від 06 лютого 1982 року зазначається, що він підлягає реєстрації за місцем знаходження будинку у виконкомі Малютянської сільської Ради народних депутатів.

При цьому згідно з довідкою Виконавчого комітету Малютянської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 16.10.2013 № 594 індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 , житловою площею 58,9 кв.м., належить ОСОБА_2 .

Також у вказаній довідці зазначається, що на цій площі проживають та прописані 6 (шість) чоловік, серед яких ОСОБА_2 , що значиться як власник, та ОСОБА_1 .

Окрім цього, згідно з записами будинкової книги щодо будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 в розділі «Посада в цьому будинку» зазначена як голова двору. Житлова площа будинку з урахуванням виправлень, внесених Малютянською сільською Радою народних депутатів на підставі технічного паспорту від 09.01.1993, складає 58,9 кв.м.

02 жовтня 2023 року Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» проведено повторну технічну інвентаризацію житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами інвентаризації встановлено, що загальна площа приміщень складає 71,3 кв.м., житлова площа приміщень 59,2 кв.м.

З наявних в матеріалах справи документів встановлено, що спору про спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_2 , немає. Доказів протилежного до суду не надано.

Спірні правовідносини регулюються книгою 6 Цивільного кодексу України «Спадкове право». Як вбачається із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно ст. 1220, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За змістом ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як встановлено ч.1, 2, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 1, 2 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

За змістом абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно ч. 3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

У частині 4 ст. 3 наведеного Закону вказано, що права на нерухоме майно, які виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5.

Відповідно до вказаних нормативних актів передбачалась державна реєстрація будівель, споруд, державна реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року.

Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31.01.1966, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали.

Таким чином, судом встановлено, що у відповідності до законодавства, яке діяло на момент купівлі житлового будинку та регулювало відносини, пов`язані із виникненням права власності на споруджений житловий будинок у спадкодавця ОСОБА_2 виникло право власності на вказаний житловий будинок.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 , який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, набув право власності на дане майно в порядку спадкування з моменту відкриття спадщини.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення право-відношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання не законними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин 2 - 5 статті 13 цього Кодексу.

Зважаючи на вказане, суд вважає доведеними обставини, зазначені в позовній заяві, а відтак наявні підстави для її задоволення.

У частині 1 ст. 133 ЦПК України вказано, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно ч. 1ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача.

Разом з тим, суд враховує, що Боярська міська рада Київської області є відповідачем по даній справі в силу судової практики. Жодних прав відповідача радою не порушено та те, що спадкодавець за життя не провів державної реєстрації свого права власності відповідно до чинного законодавства не може ставитись у вину органу місцевого самоврядування. У даній справі, жодних прав на спадкове майно рада не заявила. І не через дії, бездіяльність, рішення відповідача, позивач по справі не міг отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі. У своєму позові, відповідач також не вказує в чому саме ради порушила його права. Тому в даному випадку судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст. 10-13, 76-82, 133, 141, 258-259, 263-265, 353, 354 Цивільного процесуального України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Боярської міської ради про визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок «А», загальною площею 71,3 кв.м., житловою площею 59.2 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сарай «Б», сарай «В», погріб «В-1», вбиральня «Г», огорожа «№2-5», розташований за адресою: АДРЕСА_1 - в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Інформація про позивача:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 12 лютого 2025 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ