25.02.2025 Справа № 756/1713/25
№756/1713/25
№2-з/756/31/25
УХВАЛА

25 лютого 2025 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Шевчук А.В. розглянувши заяву представника позивача у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Бережний Ярослав Вікторович про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и в:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Бережний Я.В. у якому просила визнати недійсним договір про поділ спільного майна від 20.09.2023 року укладений між колишнім подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо трикімнатної квартири, загальною площею 112,3 кв.м. розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В, зареєстрованим в реєстрі за №1058. Також, просила відновити становище, що існувало до порушення, шляхом повернення об?єкту цивільних прав - квартири, загальною площею 112,3 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 до спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В обґрунтування позову вказувала, що спірний договір укладений після ухвалення судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за борговою розпискою у розмірі 13 600 доларів США та 3% річних в сумі 298, 45 доларів США.

За твердженням позивача, ОСОБА_2 маючи непогашені зобов`язання перед ОСОБА_1 свідомо вчинив відчуження належної йому частки нерухомого майна своїй колишній дружині, правочин, який має ознаки фраудаторного за для унеможливлення виконання рішення суду про стягнення заборгованості, а тому має бути визнаний судом недійсним.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13.02.2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження.

При цьому, у лютому 2025 року представником позивача до суду подано заяву про забезпечення позову.

В своїй заяві заявник вказує на те, що станом на сьогодні квартира АДРЕСА_1 , як об`єкт цивільних прав, що заявляється до повернення у спільну сумісну власність відповідачів перебуває у особистій приватній власності ОСОБА_3 , а отже остання, як номінальний власник будь-яким чином не обмежена у реалізації своїх правомочностей власника у тому числі на відчуження майна іншим особам.

Таким чином, представник позивач просить суд вжити заходи забезпечення, а саме:

-накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 із забороною суб`єктам у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно проводити щодо останньої будь-які реєстраційні дії.

Згідно з ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Більше того, у відповідності ст.152 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

З огляду на зазначене, в судове засідання для вирішення питання забезпечення позову сторони не викликались.

При цьому, дослідивши матеріали позову та поданої заяви, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову.

Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно.

За даною нормою закону однією з причин, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність при цьому передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були співвласниками квартири АДРЕСА_1 , яка належала їм на праві спільної сумісної власності, при цьому станом на 20.09.2023 року частка ОСОБА_2 у вказаному майні відчужена ОСОБА_3 на підставі договору про поділ спільного майна .

З точки зору закону поняття забезпечення позову визначається як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру у вигляді обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати зацікавленій особі виконання ухваленого на її користь судового рішення або ефективний захист її прав.

Метою забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку інших учасників з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, у випадку прийняття його на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 06 вересня 2019 року в справі № 756/3322/19 / провадження № 61-16300ск19 /, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Накладення арешту на належне відповідачу майно за своїм змістом полягає виключно у обмеженні права особи ним розпорядитися (провести їх відчуження), проте не позбавляє відповідача права володіння і користування, зокрема не перешкоджає використанню.

Верховний Суд прийшов до висновку, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Так, предметом спору сторін, є недійсність правочину укладеного, можливо, з метою уникнення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за борговою розпискою у розмірі 13 600 доларів США та 3% річних в сумі 298, 45 доларів США.

З урахуванням цього суд вважає, що такий вид забезпечення позову як накладення арешту на частку відчуженої ОСОБА_2 квартири, яка належала боржнику і передана за оспорюваним правочином ОСОБА_3 в межах розміру існуючого грошового зобов`язання відчужувача є співмірним і відповідає заявленим позовним вимогам, є необхідним і достатнім для забезпечення виконання можливого судового рішення та не порушує прав інших осіб його застосуванням.

Суд при цьому враховує, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на частину квартири не є тотожним позбавленню права власності, оскільки є лише допустимим процесуальним законом, а саме ст.ст.149-150 ЦПК України, обмеженням особі розпорядитися нею /провести її відчуження/, а отже й обмеженням зміни власника.

Також, суд звертає увагу заявника, що заборона суб`єктам у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно проводити щодо останнього будь-які реєстраційні дії є похідним і виконується компетентними установами за результатами ухвалення рішення про арешт майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-154, 157 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про забезпечення позову, - задовольнити частково.

Накласти арешт на:

- частину квартири АДРЕСА_1 ,(реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна у відомостях Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: 000), право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 .

Стягувач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 .

Боржник: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Боржник: ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.157 ЦПК України, ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Дана ухвала відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання протягом року з дня її постановлення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Суддя А.В. Шевчук