Справа №489/4871/23
Провадження № 22-ц/812/230/25
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 лютого 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Колосовою О.М.,

за участі представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_3 ,

ОСОБА_1 , ОСОБА_4

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 листопад 2024 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Костюченком Г.С., повний текст якого складено 25 листопада 2024 року, у цивільній справі за позовом Миколаївської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення коштів пайової участі

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року Миколаївська міська рада (далі - ММР) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення коштів пайової участі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказували, що 24 липня 2017 року Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області зареєстровано декларацію № МК 47 про початок виконання будівельних робіт за об`єктом будівництва «Реконструкція незавершеного будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 », замовники будівництва - ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4

21 травня 2019 року між Миколаївською міською радою та відповідачами, відповідно до чинного на той час законодавства та рішення Миколаївської міської ради від 25 серпня 2011 року № 8/22 (зі змінами), укладено договір про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Миколаєва № 184/02.02.01-34/02/19 щодо вищевказаного об`єкта будівництва.

Згідно п.2.2.2 Договору, відповідачі повинні сплатити кошти пайової участі згідно з розрахунком величини пайової участі у розвитку інфраструктури міста до Фонду не пізніше 01 липня 2019 року або за графіком до прийняття об`єкта в експлуатацію в сумі 191 331,58 грн. на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 у УК у м. Миколаїв.

30 травня 2019 року від ОСОБА_3 , згідно Договору від 21 травня 2019 року № 184/02.02.01-34/02/19 до фонду розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Миколаєва, надійшли кошти в сумі 191 331,58 грн.

У подальшому, відповідно до заяви про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт за об`єктом будівництва «Реконструкція незавершеного будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 », наказом управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради від 12 березня 2020 року №95, було скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт за об`єктом будівництва «Реконструкція незавершеного будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 », замовниками якої є відповідачі.

11 березня 2020 року управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради відповідачам було надано дозвіл на виконання будівельних робіт за об`єктом будівництва «Нове будівництво багатоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 », видано сертифікат за № МК 31.

06 квітня 2020 року цим же управлінням відповідачам видано сертифікат № МК 97, який засвідчує закінчення будівництва об`єкта «Нове будівництво багатоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст Проектної документації на будівництво», реконструкція та нове будівництво є різними видами будівництва, а отже відповідачами у різний період здійснювалися різні дії щодо забудови (будівництва), що в свою чергу безпосередньо впливає на розрахунок пайової участі.

За такого, у відповідності до положень розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20 вересня 2019 року, відповідачі мали сплатити пайову участь, оскільки будівництво відповідного об`єкту «Нове будівництво багатоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 », розпочато ними у 2020 році.

При цьому, відповідачі, відповідно до вимог законодавства, у встановлений строк не звернулися до Миколаївської міської ради із заявою щодо розрахунку пайової участі щодо згаданого об`єкта будівництва та відповідно кошти пайової участі до бюджету Миколаївської міської територіальної громади не сплатили.

Натомість, відповідно до п.12 акту про готовність об`єкта до експлуатації від 16 березня 2020 року за об`єктом будівництва «Нове будівництво багатоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 », відповідачами вказано, що кошти пайової участі ними сплачено в повному обсязі, відповідно до Договору № 184/02.02.01-34/02/19 від 21 травня 2019 року

Проте, мова йде фактично про різні об`єкти будівництва, а отже вказаний вище Договір не може слугувати підставою для розрахунків між сторонами щодо сплати коштів пайової участі за об`єктом будівництва «Нове будівництво багатоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 ». Крім того, станом на 2020 р., законодавством встановлювався вже інший порядок розрахунку коштів пайової участі.

Наказом Міністерства розвитку громад та територій України «Про показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України» від 26 червня 2020 року №151, затверджено показники (станом на 01 квітня 2020 року) відповідно якого, вартість 1 кв.м. загальної площі квартир у будинку по Миколаївській області становила 12 940,00 грн.

Як вбачається з акту готовності об`єкта до експлуатації від 16 березня 2020 року та сертифікату № МК 97, загальна площа квартир по даному об`єкту становить 3804,80 кв.м.

Отже, розмір пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Миколаєва в спірному випадку становить 984 682,24 грн. (12940,00 грн. х 3804,80 кв.м. х 2%).

При цьому, у даному випадку, з метою не покладання на відповідачів надмірного тягаря, Миколаївська міська рада вважає за можливе врахувати сплачені ними раніше кошти пайової участі, відповідно до Договору № 184/02.02.01-34/02/19 від 21 травня 2019 року, у сумі 191 331,58 грн.

За такого, розмір коштів пайової участі, який підлягає стягненню з відповідачів, становить 793 350,66 грн. (984 682,24 грн. - 191 331,58 грн.).

Таким чином, порушення містобудування та бюджетного законодавства у вигляді несплати коштів пайової участі відповідачами як замовниками будівництва, зумовлюють ненадходження до Миколаївської міської ради (як органу місцевого самоврядування до компетенції якого віднесено повноваження здійснювати захист інтересів держави в галузі бюджету, фінансів, цін та у галузі будівництва), коштів пайової участі, що призводить до заподіяння матеріальної шкоди (збитків) бюджету Миколаївської міської територіальної громади.

Враховуючи вищевикладене та посилаючись на приписи статті 1212 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідачів на користь Миколаївської міської ради кошти пайової участі по об`єкту: «Нове будівництво багатоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 » у розмірі 793 350,66 грн. та судовий збір у розмірі 11900,26 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 листопад 2024 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь Миколаївської міської ради кошти пайової участі по об`єкту: «Нове будівництво багатоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 , у розмірі 793 350,66 грн. та судовий збір у розмірі 11900,26 грн. рівними частками по 3966 грн. 75 коп. з кожного.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідачі подали на нього апеляційну скаргу.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги вказували, що суд першої інстанції не провів повного та всебічного з`ясування обставин справи, а тому просили оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Так, вказують на порушення статті 5 ЦК України, щодо незворотності дії у часі акту цивільного законодавства, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на Наказ «Про показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України» від 26 червня 2020 року №151, яким затверджено показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, але застосовує його для розрахунків вартості спорудженого житло, по об`єкту, який було введено в експлуатацію 06 квітня 2020 року. Договір про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної структури м. Миколаєва підписано та сплачено в повному обсязі у 2019 році.

Також, на їх думку, судом першої інстанції фактично не було досліджено та описано в своєму рішенні алгоритм будівництва багатоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 , а тільки зазначено факти отримання чи скасування забудовниками декларацій (дозволів) на початок будівництва. Виключно на цих підставах побудовано рішення суду і не враховано у ньому відсутність у законодавстві України підстав та можливостей для зміни назви об`єкта будівництва, що фактично і призвело до ініціювання позивачем спірного питання щодо стягнення додаткових коштів.

Звертають увагу, що в своєму рішенні суд І інстанції посилається на правову позицію, викладену в Постанові Верховного Суду від 13 грудня 2022 року у справі № 910/21300/21, яка встановлює, що для об`єктів, будівництво яких розпочато раніше 01 січня 2020 року, однак станом на цю дату не були введені в експлуатацію і якщо договори про сплату пайової участі до 01 січня 2020 року не були укладені або будівництво яких розпочате у 2020 році, абзацом 2 Розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону № 132-ІХ визначено обов`язок щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі до прийняття такого об`єкту в експлуатацію та зазначає, що такі висновки Верховного суду у цій справі відповідають загальним принципам рівності та справедливості та є націленими на те, щоб замовник будівництва, який розпочав його до 01 січня 2020 року, але до цієї дати такого обов`язку не виконав, можливо навіть свідомо затягуючи процес здачі об`єкта будівництва в експлуатацію до 01 січня 2020 року з метою уникнення сплати пайової участі.

Але, вищевказані висновки суду взагалі не відповідають обставинам даної справи, оскільки, замовник будівництва добросовісно уклав та виконав положення договору про пайову участь до 01 січня 2020 року, що в свою чергу нівелювало будь-який сенс у затягуванні процесу здачі об`єкта будівництва в експлуатацію з метою уникнення сплати коштів пайової участі.

Посилання на правову позицію Верховного суду у справі № 643/21774/19 у рішенні від 14 грудня 2021 року теж вважаємо невірною, оскільки суд першої інстанції знову ж таки не звернув уваги не те, що договір про пайову участь був укладений і виконаний, а причини формальної зміни назви об`єкта будівництва судом взагалі не були проаналізовані та досліджені.

Правом на подачу відзиву позивач не скористався.

Позивач та відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В силу приписів частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Рудь С.А. у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив про її задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина 2 статті 1212 ЦК України).

Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Тобто зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Аналогічні правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17, від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17.

Таким чином, замовник будівництва, який без достатньої правової підстави за рахунок власника земельних ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити у вигляді пайового внеску у розвиток інфраструктури населеного пункту, зобов`язаний повернути ці кошти органу місцевого самоврядування на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що за договором купівлі-продажу від 21 жовтня 2016 року ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 набули права власності в рівних частках, кожному по 1/3 частки наоб`єкт незавершеного будівництва - 9 поверховий житловий будинок, загальною площею 3953.125 м2, що складалося з 36-ти квартир загальною площею 3597.365 м2 і нежитлові приміщення загальною площею 373.76 м2 по АДРЕСА_1 ( а.с.72-74).

Право власності на вказаний об`єкт за відповідачами у відповідних частках зареєстровано 21 жовтня 2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованою 21 жовтня 2016 року за індексним №71127047 (а.с.68-71).

24 лютого 2017 року Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області зареєстровано декларацію № МК 47 про початок виконання будівельних робіт за об`єктом будівництва «Реконструкція незавершеного будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 », код об`єкту 1122.1, замовники будівництва - ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , загальна площа будівництва відповідно до проектної документації 3908 м2 ( а.с.9-11).

21 травня 2019 року між Миколаївською міською радою та відповідачами, відповідно до чинного на той час законодавства та рішення Миколаївської міської ради від 25 серпня 2011 року № 8/22 (зі змінами та доповнення), укладено договір про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Миколаєва № 184/02.02.01-34/02/19 щодо вищевказаного об`єкта будівництва ( а.с.7).

Згідно п.2.2.2 Договору, відповідачі повинні сплатити кошти пайової участі згідно з розрахунком величини пайової участі у розвитку інфраструктури міста до Фонду не пізніше 01 липня 2019 року або за графіком до прийняття об`єкта в експлуатацію в сумі 191 331 грн.58 коп. на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 у УК у м. Миколаїв.

Відповідно до розрахунку розміру пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Миколаєва, який є невід`ємною частиною вищевказаного договору, розмір пайової участі по об`єкту становить 191 331 грн.58 коп., яку розраховано у розмірі 2% від загальної кошторисної вартості, без врахування витрат на відведення та придбання земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх та позамайданчикових мереж і споруд та транспортних комунікацій( а.с.8).

30 травня 2019 року від ОСОБА_3 , згідно Договору від 21 травня 2019 року № 184/02.02.01-34/02/19 до фонду розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Миколаєва, надійшли кошти в сумі 191 331 грн.58 коп.( а.с.8 зворот).

У подальшому, відповідно до заяви про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт за об`єктом будівництва «Реконструкція незавершеного будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 », наказом управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради від 12 березня 2020 року №95, було скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт за об`єктом будівництва «Реконструкція незавершеного будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 », замовниками якої є відповідачі ( а.с.12).

11 березня 2020 року управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради відповідачам було надано дозвіл на виконання будівельних робіт за об`єктом будівництва «Нове будівництво багатоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 », видано сертифікат за № МК 31, який засвідчує закінчення будівництва об`єкта ( а.с.13-14).

16 березня 2020 року було підписано акт готовності об`єкта до експлуатації - нове будівництво багатоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 , клас наслідків СС2, код об`єкта згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 1122.1.

Відповідно до пункту 5 будівельні роботи виконано у строк: початок 11 березня 2020 року, закінчення робіт 15.03.2020 р..

Спірний об`єкт має 9 поверхів, загальна площа об`єкту: 5555.70 м2, загальна площа 3804.80 м2, житлова площе 1873.20 м2, кількість квартир:61, площа вбудованих приміщень 710.10 м2, площа приміщень загального користування 695.20 м2 (пункт 6).

Кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією та будівництво становить 10064.563 тис. грн., в тому числі витрати на будівельні роботи 7972.149 тис.грн.(пункт 10).

Кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією на будівництво становить 10064 563 грн.( п.10 )

За пунктом 12 акту про готовність об`єкта до експлуатації за об`єктом будівництва «Нове будівництво багатоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 », кошти пайової участі - сплачено в повному обсязі, відповідно до Договору № 184/02.02.01-34/02/19 від 21 травня 2019 року.

06 квітня 2020 року відповідачам Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської області видано сертифікат серія МК №97, який засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта - багатоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 загальною площею житлового будинку АДРЕСА_2 , загальною площею квартир - 3804.8 м2, кількість квартир -61 шт., поверховість - 9 поверхів, загальна площа гаражів на 4 машино-місця -76 м2, на 14 машино-місць-268.8 м2.(а.с.19).

Звертаючись до суду з цим позовом позивач посилаючись на те, що відповідачі, отримавши документ, що дає право на виконання будівельних робіт від 11 березня 2020 року на нове будівництво, у встановлений строк не звернулися до Миколаївської міської ради із заявою щодо розрахунку пайової участі щодо спірного об`єкта будівництва та відповідно кошти пайової участі до бюджету Миколаївської міської ради територіальної громади не сплатили, а відтак на наявні підстави для стягнення про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі, з урахуванням раніше сплаченої суми, у розмірі 793 350 грн.66 коп. на підставі статті 1212 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав такі вимоги обґрунтованими.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (туті далі в редакції на 01 січня 2019) замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Згідно з пунктами 4, 7, 8, 10 частини 1 статті 2 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема: взаємоузгодження державних, громадських та приватних інтересів під час планування і забудови територій; розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів; реконструкцію існуючої забудови та територій; створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури.

Частиною 1 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини 2 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з частиною 3 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

За вимогами частини 4 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва: 1) об`єктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів; 2) будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення; 3) будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла; 4) індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках; 5) об`єктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів; 6) об`єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури; 7) об`єктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру; 8) об`єктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, за рахунок коштів інвесторів; 9) об`єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об`єктів енергетики, зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу); 10) об`єктів у межах індустріальних парків на замовлення ініціаторів створення індустріальних парків, керуючих компаній індустріальних парків, учасників індустріальних парків; 11) об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель сільськогосподарського призначення; 12) об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель і споруд підприємств харчової промисловості; 13) об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до силосів для зерна та складських майданчиків (для зберігання сільськогосподарської продукції).

Відповідно до частини 5 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності "величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності.

Відповідно до частин 6, 7 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції від 22.05.2019) встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати:

1) 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для нежитлових будівель та споруд;

2) 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для житлових будинків.

Органам місцевого самоврядування забороняється вимагати від замовника будівництва надання будь-яких послуг, у тому числі здійснення будівництва об`єктів та передачі матеріальних або нематеріальних активів (зокрема житлових та нежитлових приміщень, у тому числі шляхом їх викупу), крім пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, передбаченої цією статтею, а також крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 30 цього Закону.

Відповідно до частини 8 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об`єкта, з техніко-економічними показниками.

У разі зміни замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму коштів, сплачених попереднім замовником відповідно до укладеного ним договору про пайову участь.

Відповідно до частин 9-11 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін.

Невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

Кошти, отримані як пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту.

Інформація щодо договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту та його виконання зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.

Зі змісту статті 40 Закону № 3038-VI вбачається, що у наведених у цьому законі випадках перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту є обов`язком, а не правом забудовника. Тому укладення в таких випадках договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який опосередковує відповідний платіж, є обов`язковим на підставі закону.

Строк, визначений Законом № 3038-VI для укладення договору пайової участі - протягом 15 днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, встановлено саме для добровільного виконання стороною такого обов`язку, і закінчення цього строку не припиняє цього обов`язку замовника та не звільняє замовника від обов`язку укласти договір. Адже невиконання особою положень законодавства не повинно призводити до настання бажаного для неї внаслідок такого невиконання результату у вигляді звільнення від платежу та надавати майнові переваги порівняно із законослухняною особою (п. 7.10, 7.11 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 у справі № 911/594/18).

Ухилення замовника будівництва від укладення з органом місцевого самоврядування договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не звільняє такого забудовника від обов`язку укласти договір та сплатити визначений законом пайовий внесок (п. 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2021 № 904/2258/20).

У цій справа Міськрада звернулася до суду з позовом до відповідачів про стягнення коштів, які останні зберігають у себе без достатньої правової відстави, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачі у встановлений строк не звернулися до Миколаївської міської ради із заявою щодо розрахунку пайової участі щодо нового об`єкта будівництва, у зв`язку з чим орган місцевого самоврядування був позбавлений права отримати на розвиток інфраструктури населеного пункту відповідну суму коштів.

Відповідно до частини 1 статті 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Рішенням Миколаївської міської ради від 25.08.2011 № 8/22 затверджено "Порядок пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Миколаєва".

Відповідно до п. 1.2 Порядку Порядок діє на всій території міста Миколаєва і є обов`язковим для всіх замовників, незалежно від їх форми власності, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, інших організацій, незалежно від форми власності і відомчої підпорядкованості.

Згідно з п. 3.1 Порядку замовник, який має намір здійснити будівництво об`єкта на території міста, зобов`язаний взяти пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Миколаєва, крім випадків передбачених п. 3.5 цього порядку.

Пунктом 3.2 Порядку передбачено, що замовники залучаються до участі у розвитку інфраструктури міста на підставі договору про пайову участь.

Відповідно до п. 3.3 Порядку пайова участь замовника у розвитку інфраструктури міста полягає у відрахуванні замовником, до прийняття об`єкта в експлуатацію, коштів (без урахування ПДВ) до міського цільового фонду створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Миколаєва в порядку та у розмірі, встановленому цим порядком, для створення і розвитку інфраструктури міста Миколаєва.

Згідно з п. 4.1 Порядку розмір пайової участі замовника у розвитку інфраструктури міста з урахуванням інших передбачених законом відрахувань, встановлений міською радою, не може перевищувати граничного розміру пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів, визначеного діючим законодавством України.

Пунктом 4.2 Порядку унормовано, що розмір пайової участі замовника у розвитку інфраструктури міста Миколаєва становить:

- 5 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для нежитлових будівель та споруд;

- 2 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для житлових будівель.

Відповідно до п. 4.3 Порядку розмір пайової участі у розвитку інфраструктури міста визначається не пізніше десяти робочих днів з дня реєстрації уповноваженим органом звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об`єкта, з техніко-економічними показниками.

Пунктом 4.6 Порядку передбачено, що у випадку внесення змін до законодавства щодо граничного розміру пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів, розмір пайової участі у розвитку інфраструктури міста для всіх об`єктів на території міста Миколаєва встановлюються на рівні граничного розміру пайової участі, встановленого законодавством для відповідних об`єктів.

Відповідно до п.5.1 Порядку пайова участь у розвитку інфраструктури міста здійснюється на підставі договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Миколаєва, який укладається між міською радою та замовником.

Згідно з п. 5.2 Порядку договір про пайову участь укладається не пізніше п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації уповноваженим органом звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Відповідно до п. 5.4, п. 5.5 Порядку істотними умовами договору про пайову участь є: розмір пайової участі; терміни (графік оплати) пайової участі; відповідальність сторін. Невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури міста.

Довідка про повну сплату пайової участі видається замовнику департаментом фінансів Миколаївської міської ради виключно після остаточного розрахунку по укладених договорах про пайову участь. Копія довідки, завірена належним чином, надається замовником у 10-ти денний термін уповноваженому органу (п. 5.13 Порядку).

01 січня 2020 року набули чинності норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 № 132-IX (далі - Закон № 132-IX), якими статтю 40 Закону № 3038-VI виключено.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" договори про сплату пайової участі, укладені до 01 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.

За змістом цього Закону та прикінцевих та перехідних положень до нього, з 01 січня 2020 року у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх виконання, є лише договори про пайову участь, укладені до 01січня 2020 року.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Пайовий внесок має бути розрахований на підставі нормативно-правових актів, чинних на момент виникнення у відповідача обов`язку щодо сплати пайового внеску, а не на той момент, коли позивач дізнався про його несплату відповідачем (п. 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2021 № 904/2258/20).

Так, при набранні чинності новою нормою права передбачається розповсюдження дії цієї норми на майбутні права і обов`язки, а також на правові наслідки, які хоча й випливають із юридичних фактів, що виникли під час чинності попередньої норми права, проте настають після набрання чинності новою нормою права.

Водночас зміна правових норм і врегульованих ними суспільних відносин не завжди збігаються. У певних випадках після скасування нормативного акта має місце його застосування компетентними органами до тих відносин, які виникли до втрати ним чинності та продовжують існувати у подальшому. Такі правовідносини є триваючими. При цьому триваючі правовідносини повинні виникнути під час дії норми права, що їх регулює, та існувати після втрати нею чинності.

Стаття 40 № 3038-VI визначала зобов`язання замовника будівництва, який має намір забудови земельної ділянки, шляхом перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, де здійснюється будівництво, у строк до прийняття об`єкта в експлуатацію. Прийняття об`єкта в експлуатацію є строком, з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання. Одночасно з прийняттям об`єкта в експлуатацію у відповідності із частиною другою статті 331 ЦК України забудовник стає власником забудованого об`єкта, а відтак і правовідносини забудови земельної ділянки припиняються.

Отже, з моменту завершення будівництва та прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію правовідносини забудови припиняються, а тому не можна вважати, що на них поширюються положення статті 40 Закону № 3038-VI після втрати нею чинності.

Крім того, пунктом 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-IX визначено, що ця норма права застосовується лише до договорів, які підписані до 1 січня 2020 року. Саме у цьому випадку правовідносини з оплати участі в інфраструктурі населеного пункту є триваючими та до них можуть застосовуватись положення норми права, що втратила чинність. Якщо ж договори під час дії цієї норми укладено не було, то немає підстав вважати, що такі правовідносини виникли та тривають.

У постанові КГС ВС від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21 зазначено, що законодавцем під час внесення змін до Закону № 3038-VI (шляхом виключення статті 40 вказаного Закону на підставі Закону № 132-IX) було чітко визначено підстави та порядок пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту щодо об`єктів, будівництво яких було розпочато до внесення законодавчих змін, а саме:

- договори пайової участі, укладені до 01.01.2020 на підставі вимог статті 40 Закону № 3038-VI, залишались дійсними та підлягали до їх повного виконання і після виключення вказаної статті (абзац перший пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX). Тобто істотні умови, зокрема щодо розміру пайової участі, строку сплати пайової участі, відповідальності сторін, які відповідно до закону підлягали врегулюванню у таких договорах, залишались незмінними;

- якщо станом на 01.01.2020 такі об`єкти не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені та оскільки з 01.01.2020 встановлений статтею 40 Закону № 3038-VI обов`язок щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів пайової участі, як і обов`язок щодо укладення відповідного договору, перестав існувати, тому законодавцем було визначено нормативне регулювання таких правовідносин прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 132-IX. Зокрема абзацом 2 пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX визначено розмір та порядок пайової участі замовників будівництва.

Отже, розмір та порядок пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту без відповідної вказівки у законі не можуть по-новому визначатись нормами абзацу другого пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX, якщо відповідні істотні умови були визначені укладеним до 01.01.2020 договором про пайову участь, який згідно абзацу першого вказаного пункту Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX є дійсним та продовжує свою дію до моменту його повного виконання.

Наведене свідчить про те, що норми абзацу першого та другого пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX не перебувають у взаємозв`язку та не є взаємодоповнюючими.

Зі змісту наведених норм вбачається, що передбачений прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 132-IX порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для:

- об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені;

- об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.

Тож у вказаних двох випадках, ураховуючи вимоги підпунктів 3, 4 абзацу другого пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію.

Системний аналіз зазначених норм та обставин дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає:

- для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020;

- для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.

У справі, що розглядається, судом встановлено, що відповідачі з 24 лютого 2017 року є замовником будівельних робіт на об`єкті будівництва «Реконструкції незавершеного будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 ». Отже, як замовник будівництва (реконструкції), він зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку ІТСІ населеного пункту шляхом пайової участі, і саме на замовника покладається обов`язок з укладення договору про таку участь та сплати відповідних коштів.

21 травня 2019 року між Миколаївською міською радою та відповідачами було укладено договір про пайову участь, який ними виконаний у повному обсязі 30 травня 2019 року.

Вищенаведене свідчить про належне та сумлінне виконання відповідачами норм діючого законодавства та умов укладеного між сторонами договору про пайову участь.

Після чого відповідачі підійшли до етапу завершення будівництва та отримання ними документів щодо готовності об`єкта будівництва до експлуатації.

Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України наказом від 04.06.2014 № 163 затвердило ДБН А.2.2-3:2014 "Склад та зміст проектної документації на будівництво" (далі - ДБН А.2.2-3:2014).

За ДБН А.2.2-3:2014 новим будівництвом є будівництво будинків, будівель, споруд, їх комплексів, що здійснюється з метою створення об`єктів виробничого і невиробничого призначення, а також лінійних об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури, в тому числі добудова зупинених об`єктів незавершеного будівництва.

Відповідно до положень ДБН А.2.2-3:2014 реконструкцією є перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкта будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг.

Будівництвом є нове будівництво, реконструкція, реабілітація, капітальний ремонт та технічне переоснащення об`єктів будівництва. А замовником будівництва є особа, яка має намір здійснити будівництво або змінити об`єкт будівництва.

Згідно із статтею 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектна документація на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотримання вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил і затверджується замовником.

Такий Порядок розроблення проектної документації на будівництво об`єктів, затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.05.2011 №45 (надалі - Порядок).

Пунктом 8 зазначеного Порядку визначено, що назва об`єкта будівництва за проектною документацією має відповідати завданню на проектування, не змінюватися на всіх стадіях проектування та відображати вид будівництва та місце його розташування.

Відповідно до частини 9 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п.п. 4.1 та 4.2 Порядку - завдання на проектування складається з урахуванням технічних умов, містобудівних умов та обмежень та затверджується замовником за погодженням із генпроектувальником (проектувальником).

Відповідно до пункту 1 частини 5 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівні умови та обмеження містять назву об`єкта, що повинна відображати вид будівництва та місце розташування об`єкта.

Таким чином, зміна назви об`єкта будівництва після набуття права на виконання будівельних робіт законодавством не передбачена. При цьому слід особливо підкреслити, що в жодному випадку при коригуванні проектної документації не може йтися про зміну назви об`єкту будівництва. Назва об`єкту будівництва має відповідати виданим містобудівним умовам і обмеженням (з врахуванням яких складається завдання на проектування (коригування), не змінюватися на всіх стадіях проектування та відображати вид будівництва (нове будівництво, реконструкція, технічне переоснащення діючих підприємств, реставрація, капітальний ремонт) та його місце розташування (п. 8 Порядку).

У разі зміни назви об`єкт будівництва має пройти, хоч і формально, всі етапи порядку проектування і будівництва, встановлені частина 5 статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а документ, що надавав право на виконання будівельних робіт має бути скасований і у встановлений спосіб набуте право на об`єкт будівництва із новою назвою.

Між тим, Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області, не перевірили того, що вказаний об`єкт будівництва не був введений в експлуатацію, а має статус об`єкта незавершеного будівництва, що підтверджується копією Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21 жовтня 2016 року та замість того, щоб відмовити у реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт оскільки подані документи не відповідають вимогам законодавства, зобов`язавши забудовників виправити невідповідності, зареєструвало 24 лютого 2017 року декларацію № МК 47 про початок виконання будівельних робіт за об`єктом будівництва «Реконструкція незавершеного будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_1 ».

Така обставина була виявлена як забудовниками, так Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївсько: міської ради, яке було переформатовано в Управління Державної архітектурно- будівельної інспекції у Миколаївській області, лише в момент, коли будівництво багатоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 було завершено, тобто будинок вже був готовий до процедури введення його в експлуатацію шляхом видачі відповідного акту та сертифікату, тобто в кінці 2019 року та на початку 2020 року.

Як вбачається із матеріалів справи 20 листопада 2019 року відповідачі звернулися до Управління державного архітектурно - будівельного контролю Миколаївської міської ради із заявою про видачу сертифіката «Реконструкція незавершеного будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 », проте отримали відмову від 27 листопада 2019 року МК №40.

Вказана відмова мотивована тим, що виявлено недостовірні відомості у поданих документах, необхідних для прийняття рішення про видачу сертифікату, що згідно з абз.3,4 п.27 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, є підставою для відмови у видачі сертифіката ( відповідно до довідки щодо розгляду документів, поданих для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, та видачі сертифіката цим Управлінням( а.с.64).

10 лютого 2020 року ними було отримано відмову Управління ДАБК Миколаївської міської ради на видачу дозволу на виконання будівельних робіт на об`єкт будівництво- «Нове будівництво багатоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 » (а.с.66).

Отже, забудовники, підійшовши до етапу завершення будівництва та необхідності отримання ними документів щодо готовності об`єкта будівництва «Реконструкція незавершеного будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_1 » до експлуатації виявили (за вказівкою посадових осіб ДАБК Миколаївської міської ради), що отримати необхідні документи вони не зможуть без зміни назви об`єкта будівництва, а змінити назву можна лише шляхом скасування Декларації про початок будівельних робіт по об`єкту «Реконструкція незавершене будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_1 » та отримати новий дозвіл на виконання будівельних робіт.

Зважаючи на те, що діючим законодавством не передбачено внесення змін до повідомлення про поточок будівельних робіт без скасування дозвільного документа про початок проведення таких робіт, після звернення відповідачів до Управління державного архітектурно - будівельного контролю Миколаївської міської ради, надана у лютому 2017 року декларація про початок виконання будівельних робіт по об`єкту «Реконструкція незавершеного будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 » наказом №95 від 12 березня 2020 року була скасована, як неправильно оформлена. Будівництво продовжено на підставі дозволу на виконання будівельних робіт №МК №31 за об`єктом будівництва «Нове будівництво багатоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 », виданої 11 березня 2020 року.

На думку колегії суддів, за вказаних обставин, скасування декларації від 24 лютого 2017 року спрямовано на приведення містобудівної документації по спірному об`єкту у відповідність з вимогами містобудівного законодавства, а отримання декларації від 11 березня 2020 року «Нове будівництво» не може свідчити про те, що це дійсно є новим будівництвом, яке розпочато саме у 2020 році та є підставою для укладання між сторонами договору про пайову участь як на новий об`єкт будівництва.

Хоча у акті готовності об`єкта до експлуатації від 16 березня 2020 року і зазначено, що будівництво об`єкта розпочато 11 березня 2020 року та закінчено 15 березня 2020 року, тобто за п`ять днів, проте з врахуванням обсягу будівельних робіт, які необхідно було зробити, зважаючи на стан в якому було придбано незавершений будівництвом об`єкт: виконання будівельно-монтажних робіт, будівельно оздоблювальних робіт, електромонтажних робіт, монтаж водопостачання, водовідведення, опалення, роботи з внутрішньої газифікації, влаштування покрівлі, монтаж металопластикових конструкцій, монтаж ліфтів, монтаж пожежної сигналізації, здійснити це за п`ять днів фактично не можливо.

Зважаючи на викладене колегія суддів відхиляє аргументи позову про те, що отримання декларації від 11 березня 2020 року про початок нового будівництва є підставою для звернення до Миколаївської міської ради із заявою про розрахунок пайової участі об`єкта.

Однак, на думку колегії суддів у відповідачів не виникло обов`язку у 2020 році звертатися до позивача із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта спірного будівництва до введення його в експлуатацію у квітні 2020 року та сплати пайового внеску, тому що за об`єкт будівництво - житловий будинок по АДРЕСА_1 вже було сплачено кошти за пайову участь у травні 2019 року, розрахованих на підставі нормативно-правових актів, чинних на момент виникнення у відповідачів обов`язку щодо сплати пайового внеску. Виконання відповідачами умов договору про пайову участь від 21 травня 2019 року виключає можливість кваліфікувати кошти у сумі 739 350 грн.66 коп. як безпідставно збережені та їх стягнення на підставі статті 1212 УК України, адже право Миколаївської міської ради на отримання цих коштів не є порушеним і у неї, за встановлених судом обставин, а тому і не виникло права вимагати їх стягнення.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, колегія суддів висновує, що під час розгляду справи позивачем не було доведено належними та допустимими доказами обставини, на які він посилався у позовній заяві, а тому у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів 793350 грн.66 коп. як такі, що збережені ними без достатньої правової підстави слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги сторони відповідачів знайшли своє підтвердження в матеріалах справи та відповідають наведеним на їх обґрунтування нормам матеріального права.

При цьому колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Саме такої позиції дотримуються суді при розглядів спорів (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц).

Оскільки у цій справі у задоволенні позову відмовлено по суті позовних вимог, тому відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин позовної давності.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції не правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не повно дослідив наявні у справі докази і дав їм не належну оцінку, не правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив не законне судове рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення як таке, що ухвалено з неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, а відтак і помилкового визначення юридичних наслідків цих обставин та відповідно до вимог пунктів 2, 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на висновок колегії суддів щодо суті позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено, та задоволено апеляційну скаргу, з Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 слід стягнути по 5950 грн.20 коп. судового збору кожному за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволені позову Миколаївської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення коштів пайової участі відмовити.

Стягнути з Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 по 5950 (п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) грн.20 коп. судового збору кожному за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 19 лютого 2025 року.