ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/8027/24 Номер провадження 22-ц/814/1002/25Головуючий у 1-й інстанції Клименко С. М. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвокатки Глушко Зої Вікторівни, представниці ОСОБА_1 , на рішення Кременчцького районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2024 року (час ухвалення судового рішення та дата виготовлення повного текста судового рішення не зазначені) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У липні 2024 року ТОВ «Коллект Центр» звернулось до суду з вказаним позовом, просило стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за кредитним договором № 4229405 від 28.05.2021 у розмірі 20 775,15 грн, понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3 028 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 9 000 грн.

В обґрунтування позову посилалися на невиконання відповідачем умов кредитного договору.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2024 року позов ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором про споживчий кредит №4229405 від 28.05.2021 в сумі 20 775 грн 15 коп., судовий збір в сумі 3 028 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 5 000 грн.

В апеляційній скарзі адвокатка Глушко З.В., представниця ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог - стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованості за кредитним договором у розмірі 6 659,10 грн. В решті позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказувала, що в судовому засіданні відповідач не був присутнім, адже з 12.04.2024 перебував у полоні.

Зазначала, що судом не досліджено докази та невірно застосовано норми права. Так, за умовами укладеного договору строк кредитування закінчився 27.06.2021, за період з 28.05.2021 по 27.06.2021 сума відсотків становить 3 591 грн (6 300 х 1,9% х 30 днів). 30.06.2021 відповідачем здійснено платіж на погашення заборгованості у розмірі 3 232,90 грн, отже з відповідача підлягає до стягнення сума заборгованості у розмірі 6 659,10 грн, з яких: 6 300 грн основної суми заборгованості та 3 591 грн - відсотки, з врахуванням 3 232,90 грн сплачених в рахунок боргу.

Суд першої інстанції залишив поза увагою, що кредитор самостійно здійснив пролонгацію строку кредитування на 30 днів, а потім ще на 30 днів, що

суперечить нормі ч.7 ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування» з урахуванням внесених до нього змін 24 грудня 2023 року.

Звертається увага, що інформація в паспорті споживчого кредиту зберігає чинність лише до 29.05.2021.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат вказує на безпідставність таких вимог з огляду на п.15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Щодо витрат на правову допомогу зазначає, що сума, яку позивач прохає стягнути, є завищеною неспівмірною зі складністю справи, оскільки позовна заява є шаблонною. Окрім того, позов підписано працівником товариства (директор Ткаченко М.М.) та особисто працівником товариства направлено його до суду. У позові відсутнє посилання його складання діючим адвокатом АО «Лігал Ассістанс». Сама квитанція про оплату послуг не відповідає акту №1 від 05.07.2024, оскільки відсутнє призначення платежу, за яким її можна ідентифікувати.

Наполягає на зменшенні витрат на правову допомогу до 500 грн.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 02 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі. Відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Коллект Центр», посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

У підтвердження заперечень проти апеляційної скарги повторно наведені факти і доводи позовної заяви та звертається увага, що відповідачем не надано контррозрахунку заборгованості. Розмір і порядок нарахування відсотків погоджений сторонами, а тому підстави виникнення заборгованості є законними.

Щодо витрат на правничу допомогу вказує, що сторонами договору погоджено саме такі умови надання юридичної допомоги. Заперечення, щодо суми не підтверджені доказами, отже є припущенням. Посилаються на постанову ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що 28 травня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» і ОСОБА_1 укладений договір № 4229405 про надання споживчого кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором, надісланого на номер мобільного телефону позичальника, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 6 300 грн, строком на 30 днів та зобов`язувалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов договору. (а.с.5-9)

Відповідно умов договору (п.1.3, 1.4), ОСОБА_1 отримав кошти у сумі 6 300 грн строком на 30 днів зі сплатою процентів за користування кредитом (а.с.5).

Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору (п.1.4. Кредитного договору).

Відповідно до п.1.5.1. Кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується:

-у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору;

-у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2 Договору;

-у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація відповідно до п.4.3 Договору.

Пунктом 1.5.2. Кредитного договору зазначено, що знижена процентна ставка 1,52% в день застосовується відповідно до наступних умов: якщо споживач у межах строку, визначеного в п.1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, споживач як учасник програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредит (до дати пролонгації (не включно), але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п.1.4 Договору, без перерахованого за зниженою процентною ставкою.

Відповідно до п.2.1. Кредитного договору визначено, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту.

Кредит вважається погашеним в день отримання Товариством коштів в погашення заборгованості за кредитом (п.2.5. Кредитного договору).

Відповідно до 4 розділу Кредитного договору визначено, що строк кредиту може бути продовжено:

-за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4. Договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2. (пп.4.2.1-4.2.4.) Договору; або в порядку автопролонгації. На кількість днів та відповідно до умов визначених в п.4.3 (пп.4.3.1 - 4.3.2) Договору.

Пунктом 4.2.2. Кредитного договору визначено, що пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це товариство в один із вказаних нижче способів:

-перед здійсненням платежу здійснити в Особистому кабінеті дії, що направлені на часткове повернення заборгованості за кредитом, а саме натиснути в Особистому кабінеті в Розділі «Мої кредити» клавішу «внести платіж» в меню «Часткове погашення кредиту»; або

-протягом 24 годин з моменту внесення платежу направити на поштову скриньку Товариства (в тому числі з використанням сервісу направлення повідомлень Товариству, що розміщений на Веб-сайті в Розділі «Зворотній зв`язок» вибравши категорію звернення «Часткове погашення без пролонгації») повідомлення про необхідність зарахування такого платежу в часткове погашення заборгованості за кредитом, з обов`язковою вказівкою в такому повідомленні номеру та дати цього Договору та суми здійсненого платежу. В іншому разі здійснений позивачем платіж буде розцінений Товариством як пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом.

Пунктом 4.3.1. Договору визначено, що сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту ( нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2.2.-4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Розділом 5.1. Кредитного договору передбачено, що Товариство має право вимагати від споживача повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та виконання усіх інших зобов`язань, встановлених Договором, а споживач в свою чергу зобов`язаний у встановлений Договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені Договором.

Відповідно п.6.3, 6.3.1, 6.3.2. Договору, споживач здійснює платежі за Договором у такій черговості: у першу чергу здійснюються платежі з повернення простроченої суми кредиту та прострочені проценти за користування кредитом. Якщо коштів, що направляються для погашення заборгованості передбаченої даною чергою недостатньо для її повного погашення, погашення повинно здійснюватися у такий черговості:

- прострочені зобов`язання по процентам;

- прострочені зобов`язання по кредиту.

ТОВ "Авентус Україна" свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 6 300 грн шляхом зарахування кредитних коштів на його платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою ТОВ "Авентус Україна" про перерахування коштів за № замовлення 19069409. (а.с.13)

Як вбачається з картки обліку Договору (розрахунку заборгованості), ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором у розмірі 20 664 грн, які складаються з: 6300 грн - заборгованість по основній сумі кредиту; 14 364 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги (а.с.16-23).

04 лютого 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу №04-02-02/2022, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги до Боржників, що належить ТОВ «Авентус Україна» і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладених між ТОВ «Авентус Україна» і боржниками. За цим Договором ТОВ «Вердикт Капітал» одержує право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг, право вимоги за якими передається.(а.с.25-27)

Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 4229405 від 28.05.2021 у сумі 20 664 грн, з яких 6 300 грн тіло кредиту, 14 364 грн нараховані відсотки. (а.с.28)

10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено Договір про відступлення прав вимоги №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором № 4229405 від 28.05.2021, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 ( а.с.31-33)

Відповідно до акту прийому-передачі реєстру Боржників за Договором факторингу ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 4229405 від 28.05.2021 у сумі 20 775,15 грн, з яких: 6 300 грн - тіло кредиту; 14 364 грн - нараховані відсотки; 111,15 грн - відповідальність за порушення грошового зобов`язання, згідно ст.625 ЦК України. (а.с.28)

Таким чином, ТОВ "Коллект Центр" відповідно до укладеного Договору факторингу №10-01/2023 від 10 січня 2023 року перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором про надання споживчого кредиту № 4229405 від 28.05.2021, що укладений між ТОВ "Авентус Україна" та ОСОБА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог товариства.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Правовідносини, які виникли між сторонами по справі, регулюються нормами ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Частиною 1ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. . Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону.

Згідно статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Пунктом 12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що одноразовий Ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ст. 642 ЦК України).

При цьому, на виконання вимог ч.1 ст. 638 ЦК України сторони у вказаному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, в зв`язку з чим він в силу положень ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Із вказаних норм права та із аналізу матеріалів вказаної цивільної справи можна дійти висновку, що сторони погодили умови кредитування.

Кредитний договір між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 був укладений у електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), що відповідає вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про захист прав споживачів» та не суперечить приписам ч.1 ст. 205, ст. 6, 207, 627-628, ч. 2 ст. 639 ЦК України.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги стосовно заборони одностороннього продовження строку кредитування, апеляційний суд керується такими міркуваннями.

Відповідно до п.5 Закону № 3498-IX від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» до Закону України "Про споживче кредитування" внесені зміни, зокрема частина сьома ст.12 доповнена абзацами другим і третім такого змісту:

"У договорі про споживчий кредит забороняється встановлювати умову про продовження в односторонньому порядку строку користування кредитом. Продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін.»

Згідно розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3498-IX від 22 листопада 2023 року цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім, зокрема:

дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом (ч.2).

Наведену заборону кредитодавцю встановлювати умови договору про його право в односторонньому порядку продовжувати строк користування кредитом слід розуміти таким чином, що кредитодавець не має права включати у договір умову про те, що він на власний розсуд без попереднього погодження із позичальником вправі продовжити строк кредитування.

Укладаючи кредитний договір, сторони погодили, у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2.2.-4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту ( п.4.3.1).

Зміст вказаного пункту договору свідчить про те, що сторони перед укладенням правочину погодили порядок продовження строку кредитування максимально на 90 днів з дня закінчення першого тридцятиденного строку (закінчився 27 червня 2021), отже таку умову договору не можна розцінювати як таку, що дає право кредитору на власний розсуд продовжити строк кредитування без згоди на це самого позичальника.

У зв?язку з наведеним положення п.4.3.1 кредитного договору не є такими, що суперечать ЗУ «Про споживче кредитування», отже при вирішенні цього спору слід вважати доведеним, що сторони правочину за взаємною у встановленому порядку погодили строк кредитування.

Задовольняючи вимоги про стягнення заборгованості по нарахованим процентам, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що заборгованість нарахована поза межами визначеного умовами кредитного договору строку кредитування.

Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.16-23), долученого до позову:

28.05.2021 ОСОБА_1 отримав кошти у розмірі 6 300 грн, відповідно п.1.3. договору;

в період часу з 28.05.2021 по 26.06.2021 товариством нараховано проценти згідно п.1.5.2 договору у розмірі по 95,76 грн щоденно, тобто товариством проведено нарахування коштів за 30 днів користування коштами, як передбачено п.1.4. договору.

В подальшому на виконання вимог п.4.3.1 договору ТОВ "Авентус Україна" нараховувало проценти згідно п.1.5.1 договору у розмірі по 119,70 грн щоденно до 03.02.2022 (а.с.22), тоді як останній день 90- денного пролонгованого періоду припадає на 24.09.2021.

Таким чином, враховуючи п.1.4, 1.5.1., 4.3.1. договору за період часу з 28.05.2021 по 24.09.2021 включно, товариство повинно було нарахувати ОСОБА_1 заборгованість у розмірі: 6 300 грн за тілом кредиту; за період часу з 28.05.2021 по 26.06.2021 (30 днів відповідно п.1.4) - 2 872,80 грн та за період часу з 27.06.2021 по 24.09.2021 (90 днів відповідно п.4.3.1.) - 10 653,30 грн, а всього 19 826,10 грн заборгованості за кредитним договором.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 30.06.2021 сплатив 3 231,90 грн, які були зараховані ТОВ "Авентус Україна" в рахунок оплати процентів відповідно п.6.3.1. договору. Ці кошти підлягають врахуванню при визначенні розміру заборгованості.

Таким чином, ОСОБА_1 згідно умов кредитного договору № 4229405 від 28.05.2021 має заборгованість у розмірі 19 826,10 грн - 3231,90 грн = 16 594,20 грн, які підлягають стягненню.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про необгрунтованість нарахування ТОВ «Коллект Центр» інфляційних втрат та 3% річних, апеляційний суду керується таким.

Відповідно до статей 611, 612 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

За змістом положень параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення позики чи сплати процентів за позикою) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18)).

Згідно зі статтею 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються.

Згідно з частиною першою статті 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, що переглядається, суд першої інстанції, задовольняючи позов, керувався тим, що ОСОБА_1 прострочив виконання грошового зобов`язання щодо повернення грошових коштів, а тому наявні підстави для нарахування 3 % річних та інфляційних втрат від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України у розмірі 100,80 грн інфляційних втрат та 10,35 грн 3% річних.

Посилання адвокатки Глушко З.В., представниці ОСОБА_1 , на безпідставність нарахування ТОВ «Коллект Центр» відсотків у період дії карантинних обмежень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID -19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2, та введення в Україні воєнного стану є необгрунтованими з таких підстав.

Законом України від 17 березня 2020 року № 533-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19 )» розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнений пунктом шостим, що передбачає у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по 30 квітня 2020 року виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит ( у тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по 30 квітня 2020 року виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку ( штраф, пеню ) та інші платежі, сплата яких перед-бачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором.

Однак, Законом України від 13 травня 2020 року №591-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 29 травня 2020 року, у пункті шостому розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» у першому реченні слова та цифри «по 30 квітня 2020 року» замінені словами та цифрами «по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Крім того, згідно з пунктом п`ятнадцятим розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Вказані положення набрали чинності 04 липня 2020 року.

Отже, з системного аналізу вище наведеного вбачається, що в період дії карантину позичальник не звільняється від обов`язку платити вчасно і в повному обсязі за кредитом (тіло боргу та проценти), а лише звільняється від штрафних санкцій за порушення цих обов`язків.

Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії якого неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу.

Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З урахуванням положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15 березня 2022 року, п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, позичальники також не звільняються від обов`язку сплачувати щомісячні платежі за споживчими кредитами в період дії на території України воєнного стану.

Згідно розрахунку позивача три проценти річних та інфляційні втрати нараховані за період з 04 лютого 2022 року по 23 лютого 2022 року, тобто за період до введення законодавчої заборони для нарахування коштів за ч.2 ст.625 ЦК України (а.с.23).

Тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про законність нарахування позивачем 3% річних у розмірі 10,35 грн та інфляційних втрат у розмірі 100,80 грн.

З огляду на наведене рішення суду першої інстанції у частині вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором слід змінити, зменшивши суму заборгованості з 20 775,15 грн до 16 594,20 +10,35 +100,80 = 16 705,35 грн.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Сталою судовою практикою Верховного Суду сформована правова позиція про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року (справа № 757/47925/15-ц), від 20 червня 2018 року (справа № 127/1284/14-ц), від 27 червня 2018 року (справа №554/9348/15-ц), від 25 липня 2018 року (справа № 522/4198/17-ц), від 15 квітня 2020 року (справа № 199/3939/18-ц), від 09 червня 2020 року (справа № 466/9758/16-ц).

Отже, сторона по справі у підтвердження понесених витрат на правничу допомогу має надати суду в обов`язковому порядку документ, що посвідчує сплату коштів за надані послуги.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу ТОВ «Коллект Центр» надав: заявку на надання юридичної допомоги № 183 від 01.07.2024 ( а.с.45); акт №1 про надання юридичної допомоги від 05.07.2024 на суму 9 000 грн; договір № 07-06/2024 від 07 червня 2024 року про надання правничої допомоги (а.с.41 зворот-42); платіжна інструкція № від 12 липня 2024 року про оплату послуг з надання правової допомоги згідно договору № 07-06/2024 від 07.06.2024 на суму 200 000 грн (а.с.44)

При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з акту №1 про надання юридичної допомоги від 05.07.2024 на суму 9 000 грн, правнича допомога ТОВ «Коллект Центр» надавалась адвокатським об`єднанням АО «Лігал Ассістанс» у виді: надання усної консультації, яка оцінена у розмірі 3 000 грн та складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду, яка оцінена у розмірі 6 000 грн (а.с.45).

Виходячи з розумності розміру витрат на професійну правничу (правову) допомогу, слід звернути увагу на те, що надання усної консультації не належать до представництва та захисту прав клієнта у суді, а за своєю суттю є складовою підготовки та подання позовної заяви, тому ці дії (витрати) не можуть вважатися фактично понесеними як окремий вид робіт, виконаних адвокатом.

Окрім того, слід звернути увагу, що справа є малозначною, вже існує напрацьована практика з такої категорії справ, тому для професійного адвоката така справа не становить надмірної складності та не потребує розробок стратегій, отже визначена сума виконаних адвокатським об`єднанням робіт, яку просить стягнути позивач з відповідача, є завищеною та підлягає зменшенню до 1 000 грн.

Суд враховує відсоток задоволених позовних вимог (80,41%), у зв?язку з чим з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» необхідно стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 804,10 грн.

Таким чином, рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу також слід змінити, зменшивши суму з 5 000 грн до 804,10 грн.

Враховуючи ст. 141 ЦПК України та відсоток задоволення позовних вимог (80,41%), також слід змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору та зменшити стягуєму суму з 3 028 грн до 2 434,81 грн.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 02 січня 2025 року відстрочено сплату судового ОСОБА_1 до ухвалення у справі судового рішення.

Таким чином, за результатами розгляду апеляційної скарги, яка задоволена на 100% - 80,41% = 19,59%, з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 3 652,22 грн, а також стягнути на користь держави з ТОВ «Коллект Центр» судовий збір у розмірі 889,78 грн.

Враховуючи встановлене, конкретні обставини справи і характер спірних правовідносин, апеляційний суд вважає, що інші доводи апеляційної скарги не є істотними та такими, що потребують детального аналізу задля забезпечення вимог п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвокатки Глушко Зої Вікторівни, представниці ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2024 року змінити в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр»:

заборгованості за договором про споживчий кредит №4229405 від 28.05.2021, зменшивши стягуєму суму з 20 775 грн до 16 705,35 грн;

судового збору, зменшивши стягуєму суму з 3 028 грн до 2 434,81 грн;

витрат на правничу допомогу, зменшивши стягуєму суму з 5 000 грн до 804,10 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 3 652,22 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на користь держави судовий збір у розмірі 889,78 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 24 лютого 2025 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов