Справа №443/2245/24
Провадження №2-о/443/35/25
РІШЕННЯ

іменем України

12 лютого 2025 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І..,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - територіальна громада села Туради в особі Жидачівської міської ради Львівської області, про встановлення факту родинних відносин та факту належності правовстановлюючого документу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із заявою, в якій просить: встановити факт родинних відносин, а саме те, що він є онуком ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Туради Жидачівського району Львівської області; встановити факт належності ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Туради Жидачівського району Львівської області, Державного акту на право приватної власності на землю серії II-ЛВ №058943 від 09.12.2002 року, виданого та зареєстрованого на ім`я ОСОБА_3 .

Заявлені вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дідусь по батьковій лінії ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої входили земельні ділянки, розташовані на території Вільховецької сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 0,9105 га, належні померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії II-ЛВ №058943 від 09.12.2002 року. Згідно довідки Вільховецької сільської ради Жидачівського району Львівської області №923 від 16.07.2018 року, ОСОБА_2 був постійно прописаний і проживав в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заповіт у виконкомі сільської ради не складався та не посвідчувався. ОСОБА_1 на день смерті та до дня смерті проживав та був зареєстрований разом з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , вели спільне господарство. Зазначає, що спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 був його син ОСОБА_4 , однак він спадщину не прийняв, про що зазначив у своїй заяві від 21.06.2018 року, а ІНФОРМАЦІЯ_2 він помер. Дружина покійного ОСОБА_5 померла швидше, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 . Натомість, він у визначений законом термін звернувся в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті свого дідуся ОСОБА_2 , внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу №297/2018 року.

25.11.2024 року з метою оформлення спадщини після смерті дідуся, він звернувся в Жидачівську державну нотаріальну контору, однак нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Причиною відмови стали розбіжності у документах, що підтверджують родинний зв`язок між спадкодавцем та спадкоємцем, а також розбіжності в правовстановлюючих документах на майно померлого, і свідоцтві про смерть померлого « ОСОБА_6 ».

Річ у тім, що у свідоцтві про народження його батька - ОСОБА_4 , він записаний ОСОБА_3 , що унеможливлює однозначно документально встановити між ними родинний зв`язок, а від так і родинний зв`язок між ним та його дідусем ОСОБА_2 . Окрім того, у Державному акті на право приватної власності на землю серії II-ЛВ №058943 від 09.12.2002 року, власником землі записано ОСОБА_3 , що не збігається із записом у свідоцтві про смерть його дідуся, де записано « ОСОБА_2 ».

За таких обставин він вимушений звертатися до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин між спадкоємцем та спадкодавцем та факту належності спадкодавцю правовстановлюючого документу.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 12.12.2024 року відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження.

Ухвалою від 20.01.2025 року в порядку витребування доказів зобов`язано Жидачівську державну нотаріальну контору Львівської області в особі завідувача в строк до 07 лютого 2025 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області оригінал або належним чином завірені копії спадкової справи №297/2018, яка заводилася після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

28.01.2025 року завідувачем Жидачівської ДНК у Львівській області Матусеком В.В. надіслано копію спадкової справи №297/2018, яка заводилася після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявник та його представник в судовому засіданні підтримали вимоги заяви, з мотивів наведених у такій, просили заяву задоволити.

Представник заінтересованої особи Жидачівської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої росить розглянути справу без участі їхнього представника на підставі наявних матеріалів.

Заслухавши вступне слово заявника та його представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що заява є підставною та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено такі обставини.

Як видно із архівної довідки Центрального державного історичного архіву України м.Львів №К-125 від 20.05.2019, у фонді 201 «Греко-католицька митрополича консисторія, м.Львів» у метричній книзі греко-католицької та римо-католицької парафій м.Жидачів (до якої належало с.Туради) Жидачівського повіту Станіславівського воєводства з записами про народження, одруження, смерть за 1924-1926, 1928-1938 р.р. виявлено інформацію:

під №1 ОСОБА_7 народжений ІНФОРМАЦІЯ_4 , хрещений ІНФОРМАЦІЯ_4 , с.Туради, римо-католицького віросповідання.

Батько ОСОБА_8 , син ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) та ОСОБА_11 .

Мати ОСОБА_12 , дівоче ОСОБА_13 , донька ОСОБА_14 та ОСОБА_15 (а.с.7).

Згідно з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №, 09.12.1963 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_16 (а.с.8).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с.9).

Згідно свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_17 (а.с.10).

Як вбачається з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.5 на звороті), останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 17.03.1994 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_3 від 09.02.2018 року, виданим виконавчим комітетом Вільховецької сільської ради Жидачівського району Львівської області (а.с.12).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, до складу якої входили земельні ділянки, розташовані на території Вільховецької сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 0,9105 га, належні померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії II-ЛВ №058943 від 09.12.2002 року (а.с.17).

Згідно довідки Вільховецької сільської ради Жидачівського району Львівської області №923 від 16.07.2018 року, ОСОБА_2 був постійно прописаний і проживав в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заповіт у виконкомі сільської ради не складався та не посвідчувався. ОСОБА_1 на день смерті та до дня смерті проживав та був зареєстрований разом з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , вели спільне господарство (а.с.13).

Оскільки ОСОБА_2 , на випадок своєї смерті, заповіту не залишав, то спадкування відбулося за законом.

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 був його син ОСОБА_4 , оскільки дружина покійного ОСОБА_5 померла раніше за чоловіка, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 (а.с.11).

Відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття (ч.ч. 5,6 ст.1273 ЦК України).

Як вбачається із письмової заяви ОСОБА_4 , яка засвідчена секретарем виконавчого комітету Вільховецької сільської ради Новак О.Я. зареєстрованої в реєстрі за №122, та яка адресована компетентним органам або всім кого це стосується (а.с.14), останній повідомляє, що йому відомо про відкриття спадщини після смерті його батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 , та повідомляє, що спадщину він не приймає, на її оформлення не претендує, відмовляється від належної йому за законом частини в спадщині. Не заперечує проти видачі свідоцтва про право на спадщину за законом онукові померлого ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 (а.с.16).

Допитаний як свідок ОСОБА_1 в судовому засіданні дав покази про те, що ОСОБА_2 був його дідусем. В селі його кликали ОСОБА_18 . Він проживав разом із дідусем, бабусею та батьком. В нього є ще сестра, однак вона проживає у Польщі і не зверталася із заявою про прийняття спадщини. Дідусь ОСОБА_2 працював у колгоспі.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні дала покази про те, що заявник являється її сином. ОСОБА_2 був її свекром. Коли він йшов на пенсію та звернувся до Пенсійного фонду, то виявилося, що він вказаний як ОСОБА_19 . Вдома його кликали ОСОБА_18 . Він працював в колгоспі, та являється дідусем заявника.

Відповідно до ч.1 ст.1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відтак судом встановлено, що єдиним спадкоємцем за законом, який реалізував своє право на спадкування, післясмерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , був тільки його онук ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 у визначений законом строк звернувся до Жидачівської державної нотаріальної контори Львівської області із заявою про прийняття спадщини за законом, післясмерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу №297/2018 (а.с.15, 32-42).

При цьому, як вбачається із матеріалів спадкової справи №297/2018 із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 звертався тільки заявник (а.с.33).

З метою оформлення права на спадкове майно, заявник звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак, постановою завідувача Жидачівською ДНК Матусека В.В. №517/02-31 від 25.11.2024, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті його діда ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з розбіжностями у свідоцтві про смерть спадкодавця в правовстановлюючих документах на майно померлого та в документах, що підтверджують родинний зв`язок між спадкодавцем та спадкоємцем, а саме ОСОБА_19 ОСОБА_20 (а.с.19).

Згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч.1 ст. 293 ЦПК України).

Відповідно до п.1. ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Виникнення особистих, майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами, які підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо), тому допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника.

Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети.

При вирішенні питання про встановлення факту родинних відносин, суд виходить з фактичних, встановлених в судовому засіданні обставин. Суд враховує, що законодавчо питання врегульовано положеннями Цивільного кодексу України щодо сприяння у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для підтвердження такого факту.

Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції).

Встановлення факту родинних відносин необхідний заявнику для реалізації його спадкових прав.

Суд бере до уваги і той факт, що позивач позбавлений можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту родинних відносин.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що матеріалами справи та показами свідків достатньо стверджується той факт, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , є онуком ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Туради Жидачівського району Львівської області, а тому заява в цій частині є підставною та підлягає до задоволення.

Крім того, згідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно до листа Верховного Суду України 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту.

Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ №058943, то такий виданий на ім`я ОСОБА_3 (а.с.17).

Згідно довідки відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №97-13-0.22-222/164-21 від 30.07.2021, то з такої зокрема видно, що згідно книги записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території Вільховецької сільської ради, на підставі розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 09.12.2002 р. №672, на гр. ОСОБА_3 зареєстрований Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ №058943 від 09.12.2002 р., Реєстраційний номер 943. Площа земельної ділянки 0,9105 га.. Цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.18).

Як вбачається із довідки Жидачівської міської ради №75 від 23.01.2025 року, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_21 на якого зареєстровано та видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ №058943 від 09.12.2002 р., одна і та ж особа (а.с.43).

Таким чином, суд приходить до переконання, що здобутими під час судового розгляду письмовими доказами в їх сукупності достатньо стверджується факт належності ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Туради Жидачівського району Львівської області, Державного акту на право приватної власності на землю серії II-ЛВ №058943 від 09.12.2002 року, виданого та зареєстрованого на ім`я ОСОБА_3 , а тому заява у цій частині є підставною та підлягає до задоволення.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення заявлених вимог.

Керуючись ст.ст. 81, 258, 259, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву задоволити.

Встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , є онуком ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Туради Жидачівського району Львівської області.

Встановити факт належності ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Туради Жидачівського району Львівської області, Державного акту на право приватної власності на землю серії II-ЛВ №058943 від 09.12.2002 року, виданого та зареєстрованого на ім`я ОСОБА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17 лютого 2025 року.

Головуючий суддя С.І Сливка