ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/375/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №700/181/24 Категорія: на ухвалу Пічкур С. Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В.,

за участю секретаря Гладиш О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційні скаргитовариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» та представника ОСОБА_1 - адвоката Анфьорової Катерини Сергіївни на ухвалу Лисянського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2024 року про залишення без розгляду позовної заяви у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (далі ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», товариство) звернулося до суду із даним позовом.

В мотивування позовних вимог зазначено, що 17.12.2013 року між ПАТ «Комерційний Банк «НАДРА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №45/П/84/2013-980, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит на умовах визначених договором. 15.07.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» було укладено договір №GL19N617898ПВФО від 16.06.2020 року про відступлення права вимоги. Таким чином, ТОВ «ФК «Довіра і Гарантія» набуло права кредитора за кредитним договором, який був укладений між ПАТ «КБ Надра» та ОСОБА_1 та є власником всіх прав вимоги за вищезазначеним кредитним договором, у тому числі на отримання всіх платежів, передбачених договором.

ОСОБА_1 належним чином не виконує обов`язку повернення кредиту та її заборгованість перед банком складає 1 275 446 грн. 94 коп. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02.11.2022 року у справі №755/19685/21 встановлено, позичальник належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання та має заборгованість у вказаному розмірі.

На підставі викладеного товариство просило суд стягнути з ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 45/П/84/2013-980 від 17.12.2013 року 1 275 446 грн. 94 коп. та судові витрати.

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2024 року позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, що досліджуючи наявні письмові докази у справі, зокрема реєстр договорів з переліком близько 820 найменувань, які не є читабельними, суду не вдалося ідентифікувати такого боржника як ОСОБА_1 , а оригіналу даного документа позивач суду не надав.

Посилання представника позивача на подання витребуваних доказів у судове засідання 09 липня 2024 року не узгоджується з вимогами ст. 213 ЦПК України. Так, відповідно до вказаної норми, суд, під час розгляду справи, повинен безпосередньо дослідити докази у справі. Справа розглядається одним і тим самим складом суду. У разі заміни одного із суддів під час судового розгляду справа розглядається спочатку.

Також, позивач у зв`язку із зміною назви юридичної особи не подавав клопотань і про заміну сторони у справі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Анфьорова К.С., вважаючи ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, поставленою судом з порушенням норм процесуального права, просила її скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не встановлена причина неподання для огляду оригіналів документів, на які посилається позивач. Не встановлений факт наявності у позивача оригіналів доданих до позовної заяви копій документів. Отже, судом неправомірно застосована норма пункту 9 частини 1 статті 257 ЦПК України.

Вказує, що позивач не довів факту наявності у нього оригіналів документів на які він посилається та в порушення ч. 1 ст. 81 ЦПК України не виконав обов`язок доведення своїх позовних вимог не надав доказів набуття ним права вимоги за договором від 16 червня 2020 року №GL19N617898ПВФО. Тому, в даному випадку слід відмовити по суті заявлених вимог.

Також правом на подання апеляційної скарги на ухвалу суду скористалося ТОВ «Він Фінанс» (до перейменування - ТОВ «ФК «Довіра та гарантія»), в якій вказує, що ухвала суду постановлена без повного з`ясування обставин справи, а тому просило її скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що витребувані судом докази вже надавалися представником позивача у судове засідання 09.07.2024 року.

Крім того звернуто увагу, що в матеріалах справи наявна копія рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02.11.2022 року у справі №755/19685/21, яким встановлено факт укладення кредитного договору; дійсність переходу до ТОВ «Він Фінанс» права вимоги за договором кредиту; розмір заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Він Фінанс».

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Колегія суддів, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, приходить до наступного.

Згідно з вимогами частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до положень частин першої та четвертої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Згідно з частиною десятою статті 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, також залишити позовну заяву без розгляду.

Згідно з п. 9 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.

Для застосування положень пункту 9 частини 1 статті 257 ЦПК України необхідна наявність двох умов в сукупності, як то: 1) не подання витребуваних доказів без поважних причин та 2) необхідність витребуваних доказів для вирішення спору.

Ненадання учасником справи витребуваних доказів саме по собі не є безумовною підставою для залишення позову без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи представником позивача Литвином Д.В. у судове засідання 09 липня 2024 року було надано для огляду суду оригінали договір №GL19N617898ПВФО про відступлення права вимоги від 16.06.2020 року та додаток №1 до договору №GL19N617898ПВФО від 16.06.2020 року.

З матеріалів справи також видно, що у зв`язку із скасуванням судового рішення відбулася заміна складу суду у справі.

З огляду на вказане суд з метою безпосереднього дослідження оригіналів договорів та документів, постановив ухвалу від 28 листопада 2024 року про витребування доказів у справі, а саме кредитний договір від 17 грудня 2013 року № 45/П/84/2013-980;

- Договір про відступлення права вимоги від 16 червня 2020 року № GL19N617898ПВФО;

- Реєстр договорів, доданий до позовної заяви.

У поданих поясненнях від 12 грудня 2024 року представник позивача просив суд врахувати, що документи зазначені в ухвалі від 28.11.2024 року вже надавалися для огляду в межах розгляду даної справи та просив розгляд справи проводити без його участі.

У постанові Верховного Суду у справі №761/17393/19 від 05 лютого 2020 року зазначено наступне: «Системне тлумачення пункту 9 частини першої статті 257 ЦПК України свідчить, що його слід застосовувати у взаємозв`язку з положеннями частин сьомої десятої статті 84 ЦПК України, а залишення позову без розгляду можливе лише у випадку неподання позивачем витребуваних доказів без поважних причин, тобто коли позивач володіє певними доказами, які необхідні для повного і всебічного з`ясування обставин справи, але свідомо ухиляється від надання їх до суду. В іншому випадку суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, зобов`язаний розглянути справу по суті на підставі тих доказів, які надані учасниками справи».

Судом не надано судом обґрунтування неможливості розгляду справи за відсутності цих доказів з винесенням судового рішення у справі з урахуванням принципу диспозитивності та справедливості.

Крім того, постановляючи ухвалу про залишення позову без розгляду, з посиланням на пункт 9 частини першої статті 257 ЦПК України, суд першої інстанції не розглянув питання про застосування заходів процесуального примусу до позивача (у разі визнання причин неподання витребуваних доказів неповажними). Тому колегія суддів доходить висновку про передчасність висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для залишення позову без розгляду на підставі пункту 9 частини першої статті 257 ЦПК України.

Колегія суддів також зауважує в частині вимог апеляційної скарги представника відповідача, що суд апеляційної інстанції не може перебирати на себе функцію суду першої інстанції, а тому перегляд судового рішення по суті можливий судом апеляційної інстанції лише після розгляду справи, у даному випадку Лисянським районним судом Черкаської області, як судом першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до того ж суду для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 35, 258, 368, 374, 379, 381 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» -задовольнити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Анфьорової Катерини Сергіївни задовольнити частково.

Ухвалу Лисянського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2024 року - скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дати її ухвалення.

Повний текст постанови складено 25 лютого 2025 року.

Судді: