ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/367/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/9106/24 Категорія: 311020000 Пироженко В. Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіСіренко Ю.В., Василенко Л.І.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача адвоката Євтушенка М.П. на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 04.12.2024 (повний текст складено 10.12.2024, суддя в суді першої інстанції Пироженко В.Д.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ТОТ-СТАЙЛ» про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

в с т а н о в и в :

у липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, яким просив стягнути з відповідача на свою користь 20 406,83 грн. заробітної плати (з яких 3 986,66 грн. підзвітні кошти) та 29 751,92 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та судові витрати.

В обґрунтування вимог указує на те, що 11.01.2023 його було призначено на посаду майстер виробництва ТОВ «ТОТ-СТАЙЛ». 12.01.2023 переведено на посаду начальника виробництва ТОВ «ТОТ-СТАЙЛ». 29.03.2023 - звільнено з посади начальника виробництва ТОВ «ТОТ-СТАЙЛ» за власним бажанням. У день звільнення позивачу не було вручено роботодавцем письмового повідомлення про нараховані та виплачені суми заробітку.

29.04.2024 він направив відповідачу заяву, отриману 07.05.2024, з проханням виплатити всі належні при звільненні суми і надати інформацію здійснені виплати, повідомити суми нарахованої заробітної плати і компенсації за невикористані дні відпустки.

13.06.2024 він звернувся повторно із заявою до відповідача з проханням виплатити йому заробітну плату, підзвітні кошти, розрахункові кошти при звільненні, доплати за опалення котельні, компенсації згідно ст. 117 КЗпП України в сумі 30 818,63 грн.

05.07.2024 відповідач виплатив позивачу 6 915,10 грн.

Проте на день звернення до суду з позовною заявою відповідачем не вручено позивачу письмового повідомлення про суми нараховані та виплачені при звільненні.

Позивач вважає, що при звільнені йому не було виплачено відповідачем належні суми. Заборгованість відповідача становить: заробітна плата за серпень 2023 року 5 459,83 грн., за вересень 2023 року 5 549,46 грн., за жовтень 2023 року 540,88 грн., підзвітні кошти 3 986,66 грн., що разом складає 20 406,83 грн.

Підзвітні кошти це його особисті кошти, які він сплатив за ТОВ «ТОТ-СТАЙЛ» за придбання пального бензин А95, гербіциду, пензель та емаль, які повинні були відшкодовані товариством згідно відомості та квитанції.

Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 29751,92 грн.

Указані обставини обумовили звернення з цим позовом до суду.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 04.12.2024 позов у справі задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.03.2024 по 05.07.2024 в сумі 6 915 грн. та 1211,20 грн. понесених судових витрат, а в задоволенні решти вимог відмовлено.

Суд, встановив доведеність неналежного розрахунку роботодавця з працівником при звільненні та з власної ініціативи зменшив компенсацію за вказане порушення до суми 6 915 грн., як такої, що співвідноситься з істотністю порушеного права працівника та розміром невиплаченої при звільненні заробітної плати. Також суд вказав, що згідно уточнених довідок форми ОК-5 щодо позивача розрахунок та виплату його заробітної плати було здійснено в повному обсязі однак із затримкою, що обумовило відхилення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача адвокат Євтушенка М.П. подав 09.01.2025 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та новим рішенням стягнути з відповідача на користь позивача 16 918,93 грн. заробітної плати та підзвітних коштів, та 29751,92 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування зазначено про те, що виплата заробітної плати позивачу відбулася 06.09.2023, коли ще не було нараховано заробітну плату за вересень та жовтень 2023 року.

Виправлення звітів про нарахування заробітної плати, які подані 07.10.2024 та 08.10.2024 (що суперечать попереднім про нарахування позивачу заробітної плати), тобто після подання позовної заяви, не можуть прийматися до уваги та є спробою відповідача уникнути відповідальності за невиплату заробітної плати.

Виплата в сумі 5460 грн. від 06.09.2023 не є виплатою заробітної плати за серпень, вересень та жовтень 2023 року, так як відсутнє призначення платежу, а тому є боргом за минулий період роботи позивача.

Суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення виходив з того, що на підприємстві відповідача встановлена погодинна оплата праці, однак таких умов праці у відповідача доказами не підтверджено.

Відповідні табелі обліку робочого часу за серпень, вересень, жовтень 2023 року, що приєднані відповідачем до відзиву на позовну заяву, не підписані уповноваженою особою, начальником виробництва Миценко М.І., а тому є неналежними доказами та не можуть бути прийняті до уваги.

Позовні вимоги про стягнення заробітної плати за серпень 2023 року у сумі 5459,83 грн., за вересень 2023 року у сумі 5549,46 грн., за жовтень 2023 року у сумі 5410,88 грн. підтверджуються відомостями довідки ОК-5.

Позивачу виплачено підзвітні кошти у сумі 3487,9 грн., а тому борг відповідача перед позивачем складає 3986,66 3487,9 = 498,76 грн.

Компенсація за затримку розрахунку при звільненні має виплачуватися, виходячи з розміру середнього заробітку працівника, за весь час затримки та підстав для зменшення її розміру не має.

Відзиву не надходило.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення 50158,75 грн. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що наказом № 2518-к від 09.01.2023 позивач ОСОБА_1 прийнятий на посаду майстер виробництва ТОВ «ТОТ-СТАЙЛ».

Згідно наказу № 2522-к від 11.01.2023 ОСОБА_1 переведений на посаду начальника виробництва ТОВ «ТОТ-СТАЙЛ».

Наказом № 2702-к від 29.03.2024 ОСОБА_1 звільнено з посади начальника виробництва ТОВ «ТОТ-СТАЙЛ» за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпПУкраїни.

Зазначене підтверджується наявною в матеріалах справи копією трудової книжки ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що при його звільненні не було проведено повного розрахунку по заробітній платі, а саме, не була виплачена заробітна плата та підзвітні кошти.

При цьому після звернення позивача із заявою про виплату заробітної плати, підзвітних коштів, розрахункові кошти при звільненні, доплати за опалення котельні, компенсації згідно ст. 117 КЗпП України, 05.07.2024 відповідачем ТОВ «ТОТ-СТАЙЛ» було виплачено 6 915,10 грн.

Також позивач звернувся з вимогою до відповідача про виплату йому 20 406,83 грн. заробітної плати (з яких 3 986,66 грн. підзвітні кошти).

Судом встановлено, що відповідачем виплачено позивачу підзвітні кошти в сумі 3487,90 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 53 від 29.08.2024.

Саме указаний розмір підтверджується наявними у матеріалах справи звітами на а.с. 82-90. Отже саме на вказану суму позивачем було надано докази понесення власних витрат, які б мали відшкодовуватися за умовами трудової угоди роботодавцем-відповідачем, відтак, аргументи позивача, викладені у апеляційній скарзі щодо необхідності відшкодування йому за рахунок відповідача ще 498,76 грн. підзвітних коштів наданими доказами не підтверджено.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Далі, 05.07.2024 позивачу виплачено відповідачем заробітну плату за березень 2024 року у розмірі 6 915,10 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 05.07.2024 № 1487.

Згідно наданого відповідачем розрахунку розмір заробітної плати ОСОБА_1 за серпень 2023 року складає 1 251,25 грн., за вересень 2023 року 2 304,79 грн., за жовтень 2023 року 1 902,73 грн., а всього 5 458,77 грн.

Відповідно до відомості АТ «ПриватБанк» за період з 06.09.2023 по 06.09.2023 позивачу виплачено 5 460 грн.

Позивач підтвердив, що у серпні 2023 року ним було відпрацьовано 22 години, що становить 1153 грн.; у вересні 2023 року ним відпрацьовано 37 годин, що становить 2127,50 грн., в жовтні 2023 року ним відпрацьовано 32 години, що становить 1756,37 грн.

Відтак позивач, як працівник, самостійно погодився з тим, що його робота у відповідача обліковувалася погодинно, що спростовує аргументи про відсутність погодинного обліку робочого часу у відповідача.

Доказів тривалішого виконання робочих завдань позивачем суду надано не було.

У звітах про нарахування заробітної плати в формі ОК-5 (а.с.30), на які вказує позивач у позовній заяві, були допущені помилки. На підставі наказу керівника ТОВ «ТОТ-СТАЙЛ» від 30.09.2024 року № 054 «Про перевірку правильності нарахування заробітної плати ОСОБА_1 » проведено відповідну перевірку та знайдено помилки у відомостях про нарахування заробітної плати за серпень, вересень, довтень 2023 року. Тому ними було подано до контролюючого органу уточнені форми податкового розрахунку сум доходу, нарахованого на користь платників податку фізичних осіб і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску щодо позивача.

З урахуванням викладеного вище, позивач у справі стверджує про неналежно проведений з ним (не у повному обсязі) розрахунок при звільненні, що є підставою для стягнення з роботодавця компенсації за затримку розрахунку у розмірі середнього заробітку, а також невиплачених коштів заробітної платиза серпень 2023 року у сумі 5459,83 грн., за вересень 2023 року у сумі 5549,46 грн., за жовтень 2023 року у сумі 5410,88 грн. та підзвітних коштів у сумі 498,76 грн.

Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі викладених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.

Згідно ст.ст.21, 43 Конституції України, ст.ст.94, 115 КЗпП України, ст.ст.21, 24 ЗУ «Про оплату праці» кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі.

Як передбачено ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Ураховуючи наявні у справі докази апеляційний суд вважає, що позивачем не доведено, що на час вирішення спору судом першої інстанції відповідач мав перед ним заборгованість по заробітній платі, адже відповідні звіти про нарахований дохід форми ОК-5, на які вказав позивач, були виплавлені по результатам проведеної службової перевірки, як такі, що подані з помилками з боку роботодавця.

При цьому не можна погодитися з аргументами скаржника про те, що виплата заробітної плати позивачу відбулася 06.09.2024, коли ще не було нараховано заробітну плату за вересень та жовтень 2023 року, адже розмір зазначеної виплати відповідає власним розрахункам позивача щодо заборгованості за серпень жовтень 2023 року на а.с. 136.

Слід відхилити також посилання скаржника і на те, що виправлення звітів про нарахування заробітної плати, які подані 07.10.2024 та 08.10.2024, тобто після подання позовної заяви, не можуть прийматися до уваги та є спробою відповідача уникнути відповідальності за невиплату заробітної плати, адже зазначені дії є правом роботодавця вживати заходи по усуненню недоліків у сплаті податків з доходів працівників по результатам проведеної службової перевірки.

Посилання скаржника на те, що виплата від 06.09.2023 не є виплатою заробітної плати за серпень, вересень та жовтень 2023 року, так як відсутнє призначення платежу, а тому є боргом за минулий період роботи позивача, не спростовує сам факт сплати коштів роботодавцем своєму колишньому працівнику у сумі, яка відповідає невиплаченій заробітній платі.

Слід відхилити також аргументи апеляційної скарги і про те, що табелі обліку робочого часу за серпень, вересень, жовтень 2023 року, що приєднані відповідачем до відзиву на позовну заяву, не підписані уповноваженою особою, начальником виробництва ОСОБА_1 , а тому є неналежними доказами та не можуть бути прийняті до уваги, враховуючи що позивач самостійно зазначив тривалість свого робочого часу за спірні періоди у відповідача в листі від 13.06.2024 на а.с.136.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення компенсації у вигляді середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, апеляційний суд враховує таке.

Так за змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, статтю 117 КЗпП України викладено в такій редакції:

«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».

Указана редакція статті 117 КЗпП України набрала чинності з 19.07.2022, тобто до виникнення правовідносин у даній справі.

ВС у постанові від 06.12.2024 у справі №440/6856/22, висновки якої підтримано ухвалою ВП ВС від 29.01.2025 у справі №489/5136/23, здійснено аналіз правового регулювання питання щодо порядку обрахунку компенсації за затримку розрахунку при звільненні.

Так у справі № 761/9584/15-ц ВП ВС (висновки якої взято до уваги судом першої інстанції при вирішення спору у даній справі), визначивши критерії, за яких суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 Кодексу законів про працю України, виходила з того, що якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Також під час розгляду справи № 761/9584/15-ц ВП ВС враховувала, що непоодинокими є випадки, коли працівник за наявності спору з роботодавцем щодо розміру належних при звільненні незначних сум тривалий час не звертається до суду, а у позовній заяві зазначає мінімальну суму простроченої роботодавцем заборгованості, яку, на думку позивача, суд точно стягне в повному обсязі. Проте метою таких дій працівника є не стягнення заборгованості з роботодавця, а стягнення з нього у повному обсязі відшкодування в розмірі середнього заробітку, тобто без будь-якого зменшення розміру останнього. Указане є наслідком застосування підходу щодо неможливості суду зменшити розмір відшкодування, визначений, виходячи із середнього заробітку.

Загалом аналіз змісту постанови ВП ВС від 26.09.2019 у справі № 761/9584/15-ц дає підстави для висновку, що критерії зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, які викладено у цій постанові, побудовані саме з урахуванням того, що стаття 117 КЗпП України в редакції Закону від 20.12.2005 № 3248-IV не обмежувала періоду, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні. Такі критерії визначено ВП ВС, зокрема, і задля уникнення недобросовісності як роботодавця, так і працівника у таких правовідносинах.

Також необхідність такої позиції була зумовлена недосконалістю нормативно-правового регулювання у питанні дотримання принципу співмірності в умовах необмеженості строку, за який такі суми підлягали стягненню.

Водночас із прийняттям Закону № 2352-IX законодавець обмежив строк, за який роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові середній заробіток шістьма місяцями, чим фактично на нормативному рівні усунув обставини, які призводили до порушення критеріїв співмірності, недобросовісності.

Крім того, з прийняттям указаного закону усунуто і такий чинник, який зумовлював можливість недобросовісної поведінки працівника, як необмеженість строку звернення до суду з позовом про стягнення невиплаченого заробітку, а саме шляхом внесення змін до статті 233 КЗпП України, якою строк звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, обмежено трьома місяцями.

У зв`язку з обмеженням законодавцем строку звернення до суду у таких спорах та можливістю отримання середнього заробітку шістьма місяцями, судова палата вважає, що застосовувати висновки ВП ВС, викладені у постанові від 26.09.2019 у справі №761/9584/15-ц, на правовідносини, які регулюються статтею 117 КЗпП в редакції Закону № 2352-IX, не є можливим, отже у суду відсутні підстави для зменшення розміру компенсації, що стягується з роботодавця на користь працівника за затримку розрахунку при звільненні.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У цій справі судом встановлено, що мала місце затримка розрахунку з працівником при звільненні, що сторонами під сумнів не ставиться. Отже в розумінні вимог ст. 117 КЗпП наявні фактичні підстави для стягнення на користь працівника середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні.

При цьому зі змісту ст. ст. 23, 34 ЗУ «Про оплату праці» вбачається, що виплата заробітної плати у погоджені сторонами трудових відносин строки та розмірах є обов`язком роботодавця.

Тобто заробітна плата має виплачуватися з волі роботодавця у раніше погодженому порядку без отримання будь-якого попереднього запиту працівника про її виплату.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що за обставин цієї справи слід стягнути з відповідача на користь позивача 29751,92 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, задовольнивши відповідні позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 04.12.2024 у даній справі слід скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні, зазначені позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача 29 751,92 грн. компенсації за час затримки розрахунку при звільненні, та в частині вирішення питання про розподіл судових витрат.

Отже подана апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

На підставі ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволеної частки позову (59%) з відповідача на користь позивача у справі слід стягнути 714,60 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 1071,91 грн. судового збору за апеляційний перегляд справи, а всього 1 786,51 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 04.12.2024 у даній справі скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні та в частині вирішення питання про розподіл судових витрат.

Позовні ОСОБА_1 до ТОВ «ТОТ-СТАЙЛ» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.

Стягнути з ТОВ «ТОТ-СТАЙЛ» на користь ОСОБА_1 29 751,92 грн. компенсації за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з ТОВ «ТОТ-СТАЙЛ» на користь ОСОБА_1 1 786,51 грн. судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій.

У решті рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 04.12.2024 у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 17.02. 2025.

Суддя-доповідач

Судді