ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3100/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Мицик Ю.С.,

з секретарем Власенком Д.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

відповідача 1 ОСОБА_3 ,

відповідача 2 ОСОБА_4

третя особа не з`явилася,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про вселення до житлового приміщення та відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі - відповідач 1), ОСОБА_4 (далі - відповідач 2), третя особа: ОСОБА_5 про вселення до житлового приміщення та відшкодування моральної шкоди

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.06.2022 встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , відповідно до якого виділено в користування ОСОБА_1 жилу кімнату площею 10,1 квадратних метрів з лоджією, яка має вихід з кімнати, в користування ОСОБА_3 жилу кімнату площею 15,0 квадратних метрів з лоджією, яка має вихід з кімнати, в користування ОСОБА_5 жилу кімнату площею 17,1 квадратних метрів. Місця загального користування коридор, кухню, ванну та туалет залишено у спільному користуванні співвласників.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15.06.2022 не оскаржувалось та набрало законної сили 25.07.2022.

Разом з тим, з моменту вступу рішення у законну силу та до сьогоднішнього дня, позивач не може проживати у кімнаті площею 10,1 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 та взагалі не користуватися нею, оскільки відповідачі, закрили кімнату на замок та не допускають її туди. Позивач змушена проживати в одній кімнаті з дорослим сином ОСОБА_5 площею 17,1 кв.м., в той час, коли має законне право проживати та користуватися кімнатою, що виділена їй в користування судовим рішенням. Протиправними діями відповідачів їй завдана моральна шкода, яку вона оцінює в розмірі 20000,00 грн. Просить суд вселити її до кімнати площею 10,1 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 та стягнути з відповідачів моральну шкоду та судові витрати.

Ухвалою суду від 29.08.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

07.10.2024 від відповідачів надійшов відзив, за змістом якого вони не визнають позовних вимог та просять відмовити у задоволенні позову. Вказують, що не чинять позивачу перешкод у користуванні кімнатою, що була виділена їй в користування рішенням суду, позивачем доказів протилежного до суду не надано. Довідку ДОП Дарницького УП ГУНП у м. Києві вважають неналежним доказом, оскільки вона не містить інформації щодо предмета доказування. Зазначають, що позивач неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності. Також заперечують щодо стягнення з них моральної шкоди, оскільки такі вимоги є недоведеними та необгрунтованим.

Від позивача відповідь на відзив не надходила.

Ухвалою суду від 18.11.2024, що занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. Окремо позивач зазначила, що відповідачі встановили замок до кімнати, площею 10,1 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 та не дають їй користуватися кімнатою. Відповідач 2 провокує сварки та конфлікти, налаштовує проти неї онуків. Такі дії завдають їй моральних страждань, порушують її права як співвласника квартири.

Відповідачі в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Вказували, що позивач понад 10 років не проживала у квартирі АДРЕСА_1 . Після її приїзду в 2019 році ОСОБА_1 проживала у кімнаті площею 10,1 кв.м., а згодом, переїхала у кімнату площею 7,1 кв.м. Після ухвалення рішення суду у справі №753/242/22, в кімнаті площею 10,1 кв.м ніхто не проживає, на дверях кімнати відсутні замки, а вхід до кімнати вільний. Позивач свідомо не бажає вселятися у вказану кімнату, безпідставно звинувачуючи їх. Відповідач ОСОБА_4 вказала, що в кімнаті знаходять деякі меблі, які вони купували за власний кошт, проте вони не заперечують, щоб позивач користувалася ними. Відповідач ОСОБА_3 зазначив, що його матір навмисно влаштовує скандали, щоб змусити його із дружиною та дітьми виселитися. Позивач неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності за психологічне насильство в сім`ї.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши виступи позивача та її представника, відповідачів, вивчивши матеріали справи (надані докази), перевіривши доводи позивача та відповідачів, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Захист права власності гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним.

Частиною 1 статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини 2 статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 761/5115/17.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У постанові Верховного Суду від 11 лютого 2019 року у справі N 712/1936/16-ц (провадження № 61-2984св18) зроблено правовий висновок про те, що у разі порушення своїх прав власник згідно зі статтею 391 Цивільного кодексу України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно частина 2 статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 в рівних частках.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.06.2022 встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , відповідно до якого виділено в користування ОСОБА_1 жилу кімнату площею 10,1 квадратних метрів з лоджією, яка має вихід з кімнати, в користування ОСОБА_3 жилу кімнату площею 15,0 квадратних метрів з лоджією, яка має вихід з кімнати, в користування ОСОБА_5 жилу кімнату площею 17,1 квадратних метрів. Місця загального користування коридор, кухню, ванну та туалет залишено у спільному користуванні співвласників.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15.06.2022 не оскаржувалось та набрало законної сили 25.07.2022.

Згідно частини 1, 2 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Верховний Суд, в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" зазначив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 та дітьми проживають у кімнаті площею 15,0 квадратних метрів, ОСОБА_5 проживає у кімнаті площею 17,1 квадратних метрів разом із ОСОБА_1 , що розташовані у квартирі АДРЕСА_1 .

Позивач стверджує, що не може вселитися у кімнату, що була виділена їй в користування, через протиправні дії відповідачів.

В підтвердження порушення свого права на користування належним їм майном позивач до суду надала копію довідки ДОП Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві рядового поліції Дмитренко К.І., зі змісту якої встановлено, що 05.07.2024 до Дарницького УП ГУ НП в м. Києві надійшло повідомлення зі служби 102 з приводу того, що за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не виконують рішення суду. В ході подальшого відпрацювання даного матеріалу було встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не виконують рішення суду, кімнату площею 10,1 кв.м., яка була виділена в користування ОСОБА_1 , закрили на ключ (а.с.8).

Відповідачі заперечували щодо встановлення замку на вказаній кімнаті, посилались на те, що кімната у вільному доступі позивачки. Просили не приймати до уваги надану позивачем копію довідки, оскільки вона не містить ні дати, ні даних на підставі яких ДОП Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві рядовий поліції Дмитренко К.І. встановив, що відповідачами було встановлено замок на кімнаті площею 10,1 кв.м.

Надаючи оцінку довідці ДОП Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві рядового поліції Дмитренко К.І. суд вважає, що вона не містить даних щодо обставин, які підлягають доказуванню у цій справі. Зокрема з її змісту не вбачається, чи була обстежена квартира АДРЕСА_1 , чи відбиралися пояснення у співвласників квартири та яким чином був встановлений факт закриття дверей кімнати площею 10, 1 кв.м. саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки останні категорично заперечують вказане.

Будь-яких інших належних та достатніх доказів на доведення підставності позовних вимог позивачем не надано.

Водночас, зі змісту відповіді Дарницького УП ГУ НП у м. Києві від 11.11.2024 встановлено, що в ході реагування на звернення ОСОБА_4 , в межах компетенції та покладених повноважень на дільничного офіцера поліції було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2 та обстежено вказане помешкання. Встановлено, що перешкоджання в праві користування кімнатою площею 10,1 кв.м., згідно Технічного паспорту на квартиру, виявлено не було, кімната знаходиться у вільному доступі гр. ОСОБА_1 .

А тому, одна лише довідка ДОП Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві рядового поліції Дмитренко К.І. дані якої суперечать відповіді Дарницького УП ГУ НП у м. Києві від 11.11.2024 не є достатньо для того, щоб вважати право позивачки на користування кімнатою порушеним діями відповідачів.

Також судом були досліджені з повним доступом до Єдиного реєстру судових рішень постанови у справах про адміністративні правопорушення, копії яких долучені до матеріалів справи.

Так постановою Дарницького районного суду м. Києва від 23.12.2022 у справі № 753/15822/22 ОСОБА_1 було визнано винною у порушенні термінового заборонного припису серії АА №260172, а саме будь-який спосіб спілкування з ОСОБА_4 , тобто у правопорушенні, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП і піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень в доход держави.

Крім того, постановою Дарницького районного суду м. Києва від 16.01.2023 у справі № 753/15900/22 ОСОБА_1 було визнано винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за ознаками психологічного насильства по відношенню до невістки та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень.

Постановами Дарницького районного суду м. Києва від 13.02.2023 у справі № 753/15821/22, від 26.05.2020 № 753/8158/20 провадження у справах про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_4 були закриті у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Зі змісту вказаних постанов вбачається, що саме позивач провокує сварки та порушує правила співжиття у квартирі, вчиняючи домашнє насильство.

Зокрема, жодним чином не доведено те, що відповідачі чинять перешкоди у користуванні кімнатою, що була виділена ОСОБА_1 у користування, не доведено, що позивач позбавлена права вільно користуватися вказаною кімнатою, що вхід до кімнати обмежений.

Слід звернути увагу на те, що позивач у судовому засіданні особисто зазначила, що у вказаній кімнаті, яка була виділена їй в користування, ніхто не проживає, відповідачі вказали, що їх особисті речі в кімнаті відсутні, крім деяких меблів, які вони залишили для користування позивачу.

Позивачем не заявлялося клопотання про виклик свідків, які б могли підтвердити вказані нею обставини.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Відтак, вимога ОСОБА_1 щодо усунення перешкод шляхом вселення до кімнати, задоволенню не підлягає через недоведеність позову.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно зі ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі №216/3521/16-ц).

З огляду на те, що позивачем не доведено факту, що відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні кімнатою або вчиняють інші дії, які порушують права позивача, а позовна вимога про стягнення з відповідачів моральної шкоди є похідною від вимог, в задоволенні яких судом було відмовлено, тому в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди також слід відмовити.

Разом з тим, даючи оцінку електронним доказам, що долучені відповідачами до справи на флеш носії, суд вважає їх недопустимими, оскільки вони одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а тому не бере їх до уваги при ухвалені рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 ЦК України фізична особа може бути знята на фото-, кіно- теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно- теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру.

Тобто, за відсутності згоди особи на її знімання у відео режимі, відтворення змісту зафіксованих обставин, як доказу у справі, не може бути використане судом при ухваленні рішення.

Таку ж позицію виклав Конституційний суд в своєму рішенні від 20.10.2011 у справі № 12-РП/2011.

На підставі вищевикладеного, оцінивши та надавши оцінку усім зібраним по справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, проаналізувавши усі обставини по справі, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України у разі відмови в задоволені позову судові витрати по справі залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції Украни, ст. ст. 15, 16, 312, 317, 319, 358, 383, 386, 391 ЦК України, ст. ст. 2, 10, 13, 76 - 82, 89, 141, 258, 263, 354 ЦПК України, суд

У х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про вселення до житлового приміщення та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12.02.2025.

СУДДЯ Ю.С.МИЦИК