Справа № 130/3606/24
Провадження № 22-ц/801/382/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Порощук П. П.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 рокуСправа № 130/3606/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Сопруна В.В., Шемети Т.М., секретар Луцишин О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18 грудня 2024 року про відмову в забезпеченні позову, постановлену суддею Порощуком П.П., в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: Северинівська сільська рада Жмеринського району Вінницької області, державний реєстратор Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області Пилявської Альони Юріївни, приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Гецко Алли Іванівни про скасування рішень про державну реєстрацію права власності на спадкове майно та визнання недійсним договору дарування на спадкове майно,

встановив:

17 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: Северинівська сільська рада Жмеринського району Вінницької області, державний реєстратор Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області Пилявської Альони Юріївни, приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Гецко Алли Іванівни, в якому просила:

1) скасувати рішення про державну реєстрацію права власності №75267512 від 27 вересня 2024 року, прийнятого державним реєстратором Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області Пилявською А.Ю. щодо реєстрації права власності на житловий будинок садибного типу, з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 ;

2) визнати недійсним договір дарування житлового будинку садибного типу, з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 №3815 від 26 листопада 2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Гецко А.І.;

3) скасувати рішення про державну реєстрацію права власності №76277157 від 26 листопада 2024 року, прийнятого приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Гецко А.І. щодо реєстрації права власності на житловий будинок садибного типу, з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 ..

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої входить, в тому числі, житловий будинок садибного типу, з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Спадщину після смерті батька прийняла позивачка, ОСОБА_1 , її матір ОСОБА_5 та її брат ОСОБА_6 ..

Оскільки правовстановлюючих документів на вказаний будинок у спадкоємців не було, вона надіслала запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно для з`ясування наявності державної реєстрації права власності на вказаний будинок, і з`ясувала, що право власності на будинок зареєстровано не було.

У подальшому відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розпочали активно вчиняти дії щодо розпорядження вказаним будинком та майном, яке знаходиться в даному будинку, в результаті чого між сторонами виник спір щодо права на вказаний житловий будинок.

Згідно відомостей погосподарського обліку домоволодінь, головою домогосподарства являється померлий ОСОБА_7 , який в свою чергу є батьком спадкодавця ОСОБА_4 . Згідно заповіту, ОСОБА_7 усе своє майно заповів сину ОСОБА_4 , який спадщину прийняв. Однак, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на згаданий вище житловий будинок, юридично оформити своїх спадкових прав на нього він за життя не встиг.

У процесі подальшого оформлення необхідних документів для отримання свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок позивачем було виявлено, що її баба - ОСОБА_2 замовила та виготовила технічний паспорт будинок, а також свідомо, завідомо знаючи про неправдивість інформації викладеної у документі, отримала протиправну та таку, що не відповідає дійсності, виписку від сільської ради з погосподарської книги про те, що саме вона є головою домогосподарства. На підставі вказаних протиправних документів відповідачка здійснила державну реєстрацію права власності на спірний житловий будинок.

У подальшому ОСОБА_1 також було виявлено, що вказаний будинок був подарований ОСОБА_2 відповідачці ОСОБА_3 , яка є тіткою позивача.

З огляду на викладене, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок.

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила забезпечити даний позов шляхом заборони ОСОБА_3 здійснювати відчуження житлового будинку садибного типу, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначила, що підставою поданого нею позову є порушення її спадкового права відповідачами, які використовуючи документи, що містили в собі неправдиві відомості, здійснили оформлення та державну реєстрацію на своє ім?я права власності на житловий будинок, що входить складу спадщини та має оформлятись саме в процесі спадкування. Спершу на підставі неправдивої виписки з погосподарської книги було здійснено реєстрацію права власності на ОСОБА_2 , а у подальшому остання, будучи незаконним власником, подарувала житловий будинок ОСОБА_3 , про що детально описано в позовний заяві.

Враховуючи те, що спадкове майно, право на яке хоче відновити позивачка, знаходиться у власності ОСОБА_3 , то є ризик того, що вона протягом часу розгляду даної справи здійснить відчуження вказаної нерухомості на користь третіх осіб, що істотно ускладнить виконання рішення суду в майбутньому та може спричинити утворення додаткових судових спорів з третіми особами. Саме тому належним та ефективним способом забезпечення даного позову до винесення рішення у справі є заборона ОСОБА_3 відчуження житлового будинку.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким забезпечити позов у даній справі шляхом заборони ОСОБА_3 здійснювати відчуження житлового будинку садибного типу, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

У скарзі зазначає, що правові підстави для забезпечення позову наведені нею у заяві і незастосування заходу забезпечення позову у подальшому може слугувати вагомою перешкодою для захисту та поновлення порушених прав позивача, може спричинити утворення подальших спорів з третіми особами та не надасть дієвої ефективності рішенню суду. Підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично не можливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюється судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог. Процесуальні вимоги не місять вимог щодо надання доказів саме на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду в разі невжиття заходів забезпечення позову, чим мотивована оскаржувана ухвала. Власник спірного будинку ОСОБА_3 в даному будинку не зареєстрована та не проживає, оскільки фактично мешкає у Закарпатській області. Тому тимчасове обмеження відповідача у праві розпорядження даним майном на період розгляду справи та встановлення права на спадкування позивачем жодним чином не завдасть переважної шкоди її правам та інтересам перед порушеними правами позивача на спадкування.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У частині другій статті 149 ЦПК України зазначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є заборона вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити і що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання можливого рішення суду про стягнення боргу може бути утрудненим або взагалі неможливим.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Оскільки позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18).

Встановлено, що предметом даного позову є визнання недійсним договору дарування житлового будинку по АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також скасування рішень про державну реєстрацію права власності на вказаний будинок за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ..

Звертаючись із заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначала, що відповідачі, оформивши право власності на будинок, який входить до складу спадкового майна після смерті її батька, порушили її спадкові права на вказане майно. Оскільки на даний час спірний житловий будинок знаходиться у власності ОСОБА_3 , то є ризик того, що вона протягом часу розгляду даної справи здійснить відчуження вказаної нерухомості на користь третіх осіб, що істотно ускладнить виконання рішення суду в майбутньому та може спричинити утворення додаткових судових спорів з третіми особами.

Апеляційний суд, зважаючи на підстави заявленого позову, його обґрунтування порушенням прав ОСОБА_1 внаслідок оформлення за відповідачами права власності на спадкове майно, право на яке виникло у позивача, що свідчить про наявність існуючого між сторонами спору, та беручи до уваги мотиви заяви про забезпечення позову, дійшов висновку про наявність підстав для забезпечення позову.

Застосування виду забезпечення позову, який просить вжити позивач заборона здійснення відчуження житлового будинку є адекватним, оскільки його невжиття може призвести до відчуження спірного нерухомого майна на користь інших осіб під час вирішення спору по суті, що, в свою чергу, у разі задоволення позову призведе до обмеження прав позивача на ефективний судовий захист.

При цьому апеляційний суд бере до уваги, що позивачка є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 , а відповідачі не входять до складу спадкоємців (довідка приватного нотаріуса №658 від 24 вересня 2024 року про склад спадкоємців), а саме на нормах спадкового права позивачка обґрунтовує своє право на спірне нерухоме майно, а також те, що після реєстрації права власності за ОСОБА_2 (27 вересня 2024 року) остання через два місяці його відчужила (подарувала) ОСОБА_3 ..

Ці обставини обґрунтовують позицію позивача, якою остання обґрунтовує заяву про забезпечення позову і, на думку колегії суддів, припущення позивача про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист її прав (інтересів) є вмотивованим.

Очевидно, що в разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні, зважаючи на те, що житловий будинок не використовується ОСОБА_3 для проживання, є ризики, що в подальшому можуть вчинятися дії, покликані на відчуження спірного майна, тому такі дії слід попередити.

Апеляційний суд зауважує, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження майна лише тимчасово обмежить права відповідача ОСОБА_3 щодо розпорядження цим майном, проте такі заходи не перешкоджають здійсненню відповідачем права користування та володіння даним майном, в той час як їх вжиття забезпечить збереження балансу інтересів сторін та узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності.

Вжиття заходів забезпечення позову захистить права позивача у випадку задоволення його позовних вимог. Інтереси та права відповідача таким забезпеченням не будуть порушені або обмежені, оскільки заходи забезпечення позову мають виключно тимчасовий характер і після вирішення спору по суті, вони будуть скасовані і у випадку ухвалення рішення не на користь позивача, відповідач і надалі зможе реалізувати свої права стосовно майна, яке на цей момент є спірним.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанцій постановляючи ухвалу про відмову в забезпеченні позову, не здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, не з`ясував співмірність видів забезпечення позову, які просив застосувати позивач позовним вимогам, належним чином не обґрунтував свій висновок про відсутність підстав для вжиття таких заходів, пославшись лише на загальні норми процесуального права.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права.

З огляду на зазначене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Заборонити ОСОБА_3 до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі здійснювати відчуження житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2025 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді В.В. Сопрун

Т.М. Шемета