ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 лютого 2025 року

м. Харків

справа № 624/960/24

провадження № 22-ц/818/663/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання : Сізонової О.О.

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: Міністерство оборони України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , заінтересована особа: Міністерство оборони України про визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Бур`янського Андрія Вікторовича на ухвалу Кегичівського районного суду Харківської області від 21 жовтня 2024 року, постановлене під головуванням судді Куст Н.М.,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Нова Парафіївка Харківської області Кегичівського району, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: 64052, Харківська обл. Кегичівський район, село Нова Парафіївка, зниклим безвісти за особливих обставин - під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, виконання військового обов`язку по захисту держави України в російсько-українській війні.

Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 21 жовтня 2024 року відмовлено у відкриті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , заінтересована особа: Міністерство оборони України про визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Бур`янський Андрій Вікторовичпросить суд ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що наведені судом першої інстанції доводи є обмеженням у здійсненні правосуддя та порушують права заявника, на розгляд справи. Також зазначає, що заявник, як військовозобов`язаний, та рідний син безвісти зниклого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має намір отримати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, як це передбачено Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Згідно переліку документів, що підтверджують право на відстрочку у зв`язку із вищезазначеною підставою є рішення суду про визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин. Дана норма зазначена у Додатку 5 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560: 4) жінки та чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час воєнного стану документи, що підтверджують родинні зв`язки (у тому числі посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці або посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, в якому проставляється відмітка про норму Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, на підставі якої особі надано статус, або витяг із Єдиного державного реєстру ветеранів війни), рішення суду про визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин, документи, які підтверджують факт загибелі (смерті) під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях або забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час воєнного стану. Таким чином крім документів, що підтверджують родинні зв`язки, саме рішення суду про визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин дає підставу для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Отже, без ухвалення судом рішення про визнання батька заявника зниклим безвісти за особливих обставин, неможливо реалізувати його право на оформлення відповідної відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що ЦПК України не регулює порядку розгляду справ про визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин, тому суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті провадження, оскільки подана заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 є рідним батьком заявника, він був призваний та перебував на військовій службі в військовій частині НОМЕР_2 .

ОСОБА_3 зник безвісти під час виконання бойового завдання по захисту Батьківщини поблизу населеного пункту Євгенівка Покровського району Донецької області.

Як слідує з витягу з журналу бойових дій НОМЕР_3 окремого піхотного батальйону НОМЕР_4 окремої піхотної бригади від 18 червня 2024 року «За уточненими даними під час виконання бойового розпорядження 47 омбр № 4506дск від 16 червня 2024 року, 17 червня 2024 року приблизно о 09 год 00 хв війська російської федерації здійснили мінометний обстріл позиції «ДВЕРІ» в районі населеного пункту Євгенівка Покровського району Донецької області внаслідок чого припинили виходити на зв`язок: 2…. 3. Водій-електрик 2 радіостанції взводу зв`язку запасного командного пункту роти зв`язку ОСОБА_3 4… Оскільки їх місце знаходження не відоме, а пошуки на території ведення бойових дій результатів не принесли, то вони вважаються такими, що зникли безвісти.»

На підставі заяви дружини ОСОБА_3 ОСОБА_4 від 24 червня 2024 року за фактом зникнення безвісти військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 телефоніста апаратної взводу зв`язку командного пункту роти зв`язку ОСОБА_3 внесене відомості до ЄРДР про кримінальне провадження № 0000424 за частиною першою статті 115 КК України.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зник на території бойових дій (під час воєнних дій), і статус особи зниклої безвісти за особливих обставин йому надано 21 серпня 2024 року.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилався на те, що підставою для звернення до суду із даною заявою є та обставина, що заявник, як військовозобов`язаний, та рідний син безвісти зниклого військовослужбовця, має намір отримати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, як це передбачено Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування).

При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місцезнаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Разом з тим статтею 43 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно зі статтею 308 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі N 320/948/18 (провадження N 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20.

У той же час перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з заявою просив визнати свого батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зниклим безвісти за особливих обставин.

При цьому посилався, що він має намір отримати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, як це передбачено п. 4 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають жінки та чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

За нормами ст. 22 цього ж Закону порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 затверджено порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до Додатку 5 до вищезазначеного Порядку перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» жінки та чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час воєнного стану для отримання відстрочки від призову на військову службу мають поряд з іншими документами подати рішення суду про визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин.

Таким чином апеляційним судом встановлено, що факт, який просить встановити заявник, має юридичне значення і від встановлення даного факту залежить виникнення особистого права заявника на відстрочку від призову на військову службу, встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про цивільне право.

При цьому чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення даного юридичного факту, який би давав заявнику право на відстрочку від призову на військову службу, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 підтвердження факту, про встановлення якого просить заявник, можливе лише за рішенням суду і не передбачено встановлення даного факту в позасудовому порядку.

Посилання суду першої інстанції на Закон України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин", яким на думку суду першої інстанції встановлено позасудовий порядок встановлення таких фактів, є помилковим.

В даному законі та у постанові Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року N 560 пердбачено, що надання особі статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, надає право його сину відповідно п. 4 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Натомість у змісті вказаної постанови зазначено, що на підтвердження таких обставин має бути подано саме рішення суду.

При цьому згідно ч. 4 ст. 3 Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, які привели до постановлення помилкової ухвали.

Згідно ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У зв`язку з цим, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 368, 374, ст. 379, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бур`янського Андрія Вікторовича - задовольнити.

Ухвалу Кегичівського районного суду Харківської області від 21 жовтня 2024 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 12.02.2025 року.