РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/4499/24

Номер провадження 2/495/941/2025

29 січня 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого - одноособово судді Боярського О.О.

за участю секретаря Гасанзаде М.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород - Дністровському в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради про позбавлення батьківських прав, просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що під час спільного проживання у них з відповідачем народилась донька - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

Шлюб між ними був розірваний на підставі рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду від 28 вересня 2012 року.

Донька ОСОБА_3 залишилась проживати з позивачкою.

Ніякої матеріальної підтримки відповідач не надає.

Зупинив спілкування з позивачкою та донькою на телефоні дзвінки не відповідає, повністю уникала від спілкування.

Позивачка забезпечує дитину всім необхідним, відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, тривалий час не приймає участі у її утриманні та виховані, тобто утриманням доньки не займається, станом здоров`я та розвитком не цікавиться.

На підставі вищевикладеного позивачка і звернулась з позовом до суду.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

21 травня 2025 року ухвалою суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження з призначенням справи до її підготовчого розгляду.

29 січня 2025 року ухвалою суду підготовче провадження по справі було закрито та призначений її розгляд по сутті справи.

Ухвалою суду про витребування доказів були витребувані докази по справі.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просить суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила.

Зі згоди позивача, про що свідчить його заява, суд ухвалою на місці перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України.

Представник третьої особи надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, додаткових пояснень, клопотань або документів, окрім раніше наданих не мають, задоволення позову залишають на розсуд суду, відводів та заперечень не мають, суду довіряють.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Дослідивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд приходить до наступного висновку.

При розгляді справи суд враховує вимоги ч. 8, 9 ст. 7 Сімейного Кодексу України про те, що регулювання сімейних відношень має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

У силу положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

В провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду знаходиться цивільна справа N? 495/4499/24, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав.

За результатами розгляду ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 20.11.2024 року, справа N? 495/4499/24, про зміну третьої особи та витребування доказів, з наявних у справі документів встановлено наступне.

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі.

В шлюбі народилася донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис про народження N? 537 від 26.10.2011 року, місце реєстрації: відділ державної реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.09.2012 року, по справі N? 1505/3333/12-ц, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано.

13.01.2024 року ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис про шлюб N? 11 від 13.01.2024 року, місце державної реєстрації: Білгород-Дністровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».

ОСОБА_1 , є власник квартири за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до витягу від 26.09.2018 року N? 139/70900.

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 05.02.2024 року, номер витягу: 2024/001219011, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 11.01.2024 року, номер витягу: 2024/000324731, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки КП «ЖЕО-1» м. Білгород-Дністровський від 22.04.2024 року N? 230 ОСОБА_1 разом з чоловіком, ОСОБА_6 , дітьми, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в 7-Г класі 33CO N? 4 м. Білгород-Дністровського.

Адміністрація закладу характеризує ОСОБА_3 , як ученицю працелюбну, уважну, виховану, таку, що мас досягнення високого рівня. Вікторію виховує мати, ОСОБА_1 та вітчим, ОСОБА_6 .

У родині панує повага та взаєморозуміння. Батько дитини, участі у вихованні доньки не приймає, успіхами у навчанні дитини не цікавиться.

В позовній заяві зазначено, що ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

За інформацією служби у справах дітей Шабівської сільської ради від 03.01.2025 року N? 01-08/1, встановлено, що в ході перевірки за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає та не проживав.

Рішенням Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області, по цивільній справі N? 495/109166/18, зобов?язав ОСОБА_2 сплачувати на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму до досягнення нею повноліття.

Відповідно до інформації Білгород-Дністровського ВДВС у Білгород-Дністровському районі Одеської області від 06.03.2024 року, сума заборгованості по сплаті аліментів, виконавчий лист N? 495/10916/18, ОСОБА_2 станом на 23.10.2023 рік становить 110 642,49 грн., та сума заборгованості по сплаті аліментів, виконавчий лист 495/8154/23, ОСОБА_2 , станом на 30.04.2024 р. становить 16 555,71 грн.

Заочним рішенням Білгород-Дністровський міськрайонний суд від 01.12.2023 року, справа N? 495/8155/23 суд надав дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_2 не надав згоди на реєстрацію місця проживання доньки, ОСОБА_3 , чим порушив право дитини на реєстрацію місця проживання.

Під час бесіди малолітня ОСОБА_3 повідомила що батько, ОСОБА_2 , не знає, не спілкується з ним.

Батько не приймає участі у її житті, не цікавиться навчанням, не провідує її, не вітає з святами та з Днем народженням, не надсилає подарунки, не телефонує. Вікторія обізнана, що в Білгород-Дністровському міськрайонному суді Одеської області розглядається цивільна справа про позбавлення батька батьківських прав та не заперечують цьому.

В ході проведеної роботи з?ясовано, що ОСОБА_2 з народження дитини не виявив бажання побачити доньку, не приймає участь у її вихованні та розвитку, має велику заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини.

Ці фактори свідчать про свідоме нехтування ОСОБА_2 своїми батьківськими обов?язками.

Відсутні будь-які підстави, які б унеможливлювали батьком піклуватися про дитину.

17.01.2025 року дане питання розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білгород-Дністровської міської ради. ОСОБА_1 прийняла участь у розгляді даного питання, підтримала позовні вимоги. ОСОБА_2 на засіданні Комісії не був присутній, заяв в усній або письмовій формі не надав.

Прийнято рішення розглянути дане питання без участі ОСОБА_2 за наявними документами.

За результатами розгляду комісія з питань захисту прав дитини дійшла до висновку що ОСОБА_2 самоусунувся від виконання батьківських обов?язків, в його діях вбачається злісне умисне невиконання батьківських обов?язків, батько не цікавиться життям доньки, не піклується, не цікавиться станом її здоров?я та розвитком, тобто не виконує свої батьківські обов?язки.

Батько протягом життя дитини не приймає участь у вихованні, ухиляється від утримання дитини, відсутні підстави, що унеможливлювали виконання батьком батьківських обов?язків, та прийняла рішення: вважати доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1

3 огляду на викладене, керуючись ст.ст. 19, 164, 171 Сімейного кодексу України, ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», пункту 3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов?язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року N? 866, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 17.01.2025 року, виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Нормативне обґрунтування, оцінка аргументів сторін, висновки суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами восьмою, дев`ятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно із ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Статтею 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини насамперед необхідно виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан, тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 61-327цс18 відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Окрім того, судом встановлено, що відповідачу як батько дитини, в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), що зазначив і позивач у позовній заяві.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки, без поважних причин залишивши її без материнської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно її дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Виходячи із оцінки доказів у справі таке ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, суд вважає свідомим та умисним, що дає підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав.

Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що позбавлення батьківських прав не позбавляє відповідача права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав в разі зміни свого ставлення до дитини, своєї поведінки та усунення обставин, що були підставою позбавлення батьківських прав.

Висновки за результатами розгляду справи.

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що відповідач від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, тому враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 90, 258, 259, 263, 265, 268, 293 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 по відношенню до дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя