Справа № 946/8871/21
Провадження № 2/946/1395/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2025 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Присакар О.Я.,

за участю: секретаря судового засідання Воронової В.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла в загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

23.10.2021 року позивач звернулася до суду з позовними вимогами, які згодом уточнила заявою від 16.10.2024 року та якими просить встановити факт, що житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, побудований на земельній ділянці, площею 0,0565 га, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 (колишній адресний номер: АДРЕСА_2 ) та визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,0565 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , (колишній адресний номер: АДРЕСА_2 ), переданої для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Свої вимоги позивач мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 , позивач являється спадкоємцем першої черги за законом, заповіт спадкодавець не залишив, спадщину позивач прийняла шляхом звернення у встановлений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак письмовою відповіддю приватного нотаріуса Гончарової О.С. їй було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що спадкове майно належить померлій та позивачу на праві спільної сумісної власності без визначення часток та наявні розбіжності у адресах нерухомого майна.

Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, якою уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, якою уточнені позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на підставі договору забудови від 14.08.1969 року за № 1-3495, посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою та свідоцтва про право на спадщину № 2/634 від 25.01.2002 року, що також підтверджено довідкою № 612 від 21.10.2022 року, наданою КП «Ізмаїльське МБТІ». Згідно інвентаризаційної справи житловий будинок мав колишній адресний номер: АДРЕСА_2 .

Також, встановлено, що земельна ділянка площею 0,0565 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , передана для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД № 073748, виданого 07.02.2003 Ізмаїльською міською радою, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 2672.

Згідно ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 2 статті 370 ЦК України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Враховуючи те, що вищевказаний житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0565 га, належать ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, частки співвласників не виділені, але є рівними, а тому існує можливість визначення ідеальних часток із спільної сумісної власності та припинення права спільної сумісної власності.

Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 01.08.2019 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_3 згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить вищевказане спадкове майно.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Частиною 1 статті 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 58957879 від 10.01.2020 року, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутня.

Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_3 являються:

- донька ОСОБА_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 20.10.1970 року міським бюро РАЦС м. Ізмаїла та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 5 від 11.12.2024 року, згідно якого між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 09.10.1986 року було укладено шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на « ОСОБА_6 »;

- донька ОСОБА_2 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 20.03.1967 року міським бюро РАЦС м. Ізмаїла та свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , виданим 20.06.1987 року міським бюро РАЦС м. Ізмаїла, згідно якого ОСОБА_7 змінила прізвище на « ОСОБА_8 ».

Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом, тобто вважається такою, яка фактично прийняла спадщину, що підтверджено заявою № 3 від 10.01.2020 року, яка міститься у спадковій справі № 2/2020.

В свою чергу відповідач ОСОБА_2 у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса з заявою про відмову від прийняття спадщини на користь позивача, що підтверджено заявою № 5 від 13.01.2020 року, яка міститься у спадковій справі № 2/2020.

Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Гончарової О.С. № 325/02-14 від 21.09.2021 року ОСОБА_1 було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що спадкове майно належить померлій та позивачу на праві спільної сумісної власності без визначення часток та наявні розбіжності у адресах нерухомого майна.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивачів за первісним та зустрічним позовом неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги.

Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 82, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 16, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1225, 1261, 1268, 1270 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити факт, що житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, побудований на земельній ділянці, площею 0,0565 га, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 (колишній адресний номер: АДРЕСА_2 ).

Визнати за ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на:

- житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,0565 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , (колишній адресний номер: АДРЕСА_2 ), переданої для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ОД № 073748 від 07.02.2003 року).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через суд першої інстанції, з урахуванням положень п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 24.02.2025 року.

Суддя: О.Я.Присакар