Провадження № 2/638/2334/25
РІШЕННЯ

Іменем України

17 лютого 2025 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Тимченка А.М.,

за участю секретаря судового засідання Кондратюк І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до держави Україна в особі Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області про стягнення безпідставно стягнутих коштів в порядку ст. 1212 ЦК України,

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області про стягнення безпідставно стягнутих коштів в порядку ст. 1212 ЦК України у розмірі 148253,41 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у провадженні Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебувало виконавче провадження № 59559865 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 57637837, виданої 16.07.2019 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 148253,41 грн. В подальшому постановою державного виконавця від 01.10.2019 року виконавчий документ повернуто стягувачу з підстави відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. Проте, через майже 5 років, постановою від 07.03.2024 року виконавче провадження було відновлено, та 07.03.2024 примусово стягнуто з ОСОБА_1 грошові кошти - виконавчий збір у сумі 148253, 41 грн. 14.03.2024 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 59559865 у зв`язку із фактичним виконанням.

Позивач, не погоджуючись з постановою Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 17.07.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 59559865 про стягнення виконавчого збору у розмірі 148253,41 грн оскаржив її до адміністративного суду. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.08.2024 року по справі № 520/12605/24, яке залишено без змін в апеляційній та касаційній інстанції, визнано протиправною та скасовано постанову від 17.07.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 59559865 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 16.07.2019 року у виконавчому провадженні № 57637837 у розмірі 148253,41 грн.

У зв`язку з цим 01.10.2024 позивач звернувся до Шевченківського ВДВС у місті Харкові із заявою про вжиття передбачених законодавством заходів з метою повернення стягнутих грошових коштів у розмірі 148 253,41 грн, проте листом в.о. ВДВС повідомлено, що відділ ДВС не є набувачем грошових коштів, оскільки в подальшому вони були перераховані до органу ДКС України, а отже повернути кошти не вбачається можливим.

З метою захисту майнових прав, враховуючи, що постанову від 17.07.2019 року про стягнення виконавчого збору у сумі 148253,41 грн. скасовано, позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просив суд стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на підставі ст. 1212 ЦК України безпідставно стягнуті грошові кошти у розмірі 148253,41 грн.

У відзиві на позовну заяву ГУ Державної казначейської служби України в Харківській області просило у задоволенні позовних вимог відмовити з тих підстав, що є неналежним відповідачем. Крім того, до органів Казначейства не надходило подання контролюючого органу про повернення коштів з бюджету позивачу відповідно до визначеного законодавства порядку повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету. Позивач не пред`являв до Головного управління виконавчих документів про стягнення коштів з бюджету.

У відзиві на позовну заяву Шевченківський ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у задоволенні позовних вимог просив відмовити з підстав того, що є неналежним відповідачем у справі, оскільки Шевченківський відділ ДВС не є набувачем вказаних грошових коштів стягнуті грошові кошти були перераховані до органу ДКС України. З посиланням на правовий висновок Верховного Суду у справі №6-122 цс14 зазначив, що стаття 1212 ЦК України як підстава для задоволення позову може застосовуватися лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунутим за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 надав відповіді на відзиви відповідачів, в яких позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Зазначив, що позиція Шевченківського ВДВС є помилковою, оскільки він є належним відповідачем згідно з ч. 4 ст. 58 ЦПК України, оскільки саме Шевченківський ВДВС у місті Харкові Східного МУЮ є органом, який уособлює Державу як сторону у справі, і є саме тим органом, який прийняв постанову, яка була визнана протиправною та скасована судовим рішенням у справі № 520/12605/24; саме ВДВС здійснював примусове стягнення з рахунку позивача виконавчого збору у розмірі 148253,41 грн. Крім того, позивач зазначив, що у цій справі відповідачем є саме Держава Україна, а не ГУ ДКС України у Харківській області як окремий відповідач, а тому аргумент ГУ ДКС України у Харківській області щодо залучення його в якості неналежного відповідача не відповідає дійсності і є необґрунтованим. Посилання ГУ ДКС України у Харківській області на правові висновки Верховного Суду, зазначені у відзиві, не мають жодного відношення до даної справи, оскільки стосуються виключно тих випадків, коли ДКС України залучається до участі у справах як окремий відповідач. Щодо способу захисту, позивач зазначив, що ані відповідач-1, ані відповідач-2 Шевченківський ВДВС у місті Харкові Східного МУЮ не зазначає які саме конкретні спеціальні способи захисту, мав би застосувати позивач у даному випадку з метою захисту свого порушеного права та законного інтересу.

Ухвалою суду від 23 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, справу визнано малозначною, відкрито спрощене позовне провадження, призначено справу до судового розгляду по суті з повідомленням сторін про судове засідання.

В судове засідання сторони не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи. Представник позивача та представник ГУ ДКС України в Харківській області просили справу розглянути за їх відсутністю. Представник Шевченківського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався.

Враховуючи положення ст. 128, 131, 211, 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Мирної Т.В. від 17.07.2019 року відкрито виконавче провадження № 59559865 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 57637837, виданої 16.07.2019 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 148253,41 грн.

Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Мирної Т.В. від 01.10.2019 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» з підстави відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Постановою заступника начальника Шевченківського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Нагорної К.В. від 07.03.2024 року відновлено виконавче провадження № 59559865.

07.03.2024 року Шевченківським ВДВС у м. Харкові під час здійснення виконавчого провадження № 59559865 примусово стягнуто з ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 148253,41 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 24133РВІNКІ00е1аb0001 від 07.03.2024 року.

14.03.2024 року старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мирної Т.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 59559865 у зв`язку із фактичним виконанням.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.08.2024 року у справі № 520/12605/24 визнано протиправною та скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області (нове найменування відповідача - Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) від 17.07.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 59559865 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 16.07.2019 року у виконавчому провадженні № 57637837 у розмірі 148 253,41 грн.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.09.2024 року у справі № 520/12605/24 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.08.2024 по справі № 520/12605/24 залишено без змін.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року у справі № 520/12605/24 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року у справі №520/12605/24 за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

01.10.2024 року ОСОБА_1 , від імені якого діяла представник ОСОБА_2 , звернувся до Шевченківського ВДВС у місті Харкові із заявою від № 01/10-24, в якій просив - вжити передбачених законодавством заходів з метою повернення на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 148253,41 грн, стягнутих у виконавчому провадженні № 59559865, постанова про відкриття якого скасована судом у справі № 520/12605/24.

Листом «Про надання відповіді» за підписом в.о. начальника Шевченківського ВДВС у місті Харкові Катерини Нагорної, повідомлено, що Шевченківський ВДВС у місті Харкові не є набувачем грошових коштів, оскільки в подальшому вони були перераховані до органу ДКСУ. а отже повернути кошти не вбачається можливим.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Згідно статті 1212 ЦК України, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України, безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Вказане відповідає правовим висновкам зробленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі №643/21744/19, провадження №14-175цс21, а також правовим висновкам зробленим Верховним Судом у постанові від 18 серпня 2021 року у справі №475/897/19.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України свідчить про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно (кошти) не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Разом з тим для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212 - 1214 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи та наданих суду доказів вбачається, що з позивача стягнуто без достатньої правової підстави грошові кошти у розмірі 148253,41 грн, оскільки підстава, на якій вони були стягнуті, згодом відпала, а саме: грошові кошти стягнуто у виконавчому провадженні №59559865, постанова про відкриття якого в подальшому була визнана протиправною та скасована судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Доказів повернення позивачу безпідставно набутих коштів матеріали справи не містять. Навпаки, з відповіді відділу ДВС вбачається, що в позасудовий спосіб повернути грошові кошти неможливо.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ст. 16 ЦК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Частиною 4 статті 58 ЦПК України також визначено, що держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (пункт 6.22); від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (пункт 4.20); від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (пункт 33), від 26 червня 2019 року у справі 587/430/16-ц (пункт 26), від 18 грудня 2019 року у справі 688/2479/16-ц (пункт 22), від 18 березня 2020 року у справі № 553/2759/18 (пункт 35). У справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого заподіяно шкоду.

Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 44), від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (пункт 64), від 11 листопада 2020 року у справі № 9901/845/18 (пункт 38), від 9 грудня 2020 року у справі № 9901/613/18 (пункт 79).

Таким чином, належним відповідачем у справі є держава Україна в особі Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Участь ГУ ДКС України в Харківській області у цій справі не є необхідною, тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог до цього відповідача.

На підставі викладеного, встановивши відсутність між сторонами договірних зобов`язань, стягнення з відповідача на користь держави Україна через орган ДВС без достатньої правової підстави грошових коштів у розмірі 148253,41 грн, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 до держави Україна в особі Шевченківського відділу ДВС у м. Харкові у повному обсязі та стягує на підставі ст. 1212 ЦК України з Державного бюджету України на користь позивача грошові кошти у розмірі 148253,41 грн.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог до держави Україна в особі ГУ ДКС України у Харківській області відмовлено, а позовні вимоги до держави Україна в особі Шевченківського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задоволено у повному обсязі, суд на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягує з останнього на користь позивача судовий збір у розмірі 1482,53 грн.

Керуючись ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 273, 274-279, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до держави Україна в особі Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення безпідставно стягнутих коштів в порядку ст. 1212 ЦК України - задовольнити.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 148253 (сто сорок вісім тисяч двісті п`ятдесят три) грн 41 коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області відмовити.

Стягнути з Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1482 (одна тисяча чотириста вісімдесят дві) грн 53 коп.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідачі:

- Держава Україна в особі Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, , адреса: вул. Студентська, 5/6, м. Харків, 61024;

- держава Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області, , адреса: вул. Євгенія Єніна, 18, м. Харків, 61166.

Суддя А.М. Тимченко