Справа №484/3549/24
Провадження № 22-ц/812/181/25
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 лютого 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Колосовою О.М.,

за участі представника відповідача - Абовян К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест»

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 листопада 2024 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Мельничуком О.В., повний текст якого складено 27 листопада 2024 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» про розірвання договорів оренди земельних ділянок, повернення земельних ділянок, стягнення заборгованості по орендній платі, пені, індексації,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» (далі ТОВ «Південь Агро Інвест») про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення орендної плати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що їй на праві приватної власності належать земельні ділянки з кадастровими номерами :07:000:0162, :01:000:0498, :07:000:0067, :01:000:1245; :07:000:0161, :01:000:0497, :07:000:0066, :01:000:1244, що знаходяться в межах території Синюхинобрідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

18 лютого 2008 року між нею та ПСП ім.Т.Г.Шевченка був укладений договір оренди земельних ділянок з кадастровими номерами :07:000:0162, :01:000:0498, :07:000:0067, :01:000:1245.

17 липня 2018 року між нею та ТОВ «Південь Агро Інвест» підписана Додаткова угода до вказаного договору з терміном дії до 31 грудня 2026 року, в якій були обумовлені строки виплати орендної плати та її розмір.

24 січня 2014 року між нею та ПСП ім.Т.Г.Шевченка був укладений договір оренди земельних ділянок з кадастровими номерами :07:000:0161, :01:000:0497, :07:000:0066, :01:000:1244.

01 жовтня 2019 року між нею та ТОВ «Південь Агро Інвест» підписана Додаткова угода до вказаного договору з терміном дії до 31 грудня 2026 року, в якій були обумовлені строки виплати орендної плати та її розмір.

Свої обов`язки за договором оренди позивачка виконала в повному обсязі; претензії від відповідача відсутні.

Відповідач свої обов`язки за договором не виконував, а саме - систематично порушували строки сплати орендної плати за 2022 і 2023 роки в частині як повноти, так і своєчасності сплати орендної плати.

Таким чином недоплачена орендна плата за 2022 роки склала 5658 грн.59 коп. за додатковою угодою б/п від 17 липня 2018 року, а прострочена сума боргу (пеня) 4028 грн.97 коп.; недоплачена орендна плата за додатковою угодою б/н п від 01 жовтня 2019 року - 4959 грн.40 коп., а прострочена сума боргу (пеня) 4959 грн.40 коп. всього сума заборгованості по орендній платі становить 14 666 грн.96 коп.

Недоплачена орендна плата за 2023 рік склала 5658 грн.59 коп. за додатковою угодою б/п від 17 липня 2018 року, а прострочена сума боргу (пеня) 4028 грн.97 коп., недоплачена орендна плата за додатковою угодою б/н п від 01 жовтня 2019 року - 4959 грн.40 коп., а прострочена сума боргу (пеня) 4959 грн.40 коп. всього сума заборгованості по орендній платі становить 14 666 грн.96 коп.

Відповідно до п.4.4. Додаткових угод б/н від 17 липня 2018 року та від 01 жовтня 2019 року обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності змінюється з урахуванням індексації на рік виплати, нарахування. Проте всупереч вимогам договору та законодавства відповідач порушує їх, орендну плату виплачує без індексації, сума якої за 2022 та 2023 роки за додатковою угодою від 17 липня 2018 року та від 01 жовтня 2019 року становить 15 772 грн.54 коп.

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд розірвати договори оренди землі б/н від 18 лютого 2008 року та б/н від 24 січня 2014 року, укладені між нею та ТОВ«Південь Агро Інвест», скасувати державну реєстрацію іншого речового права за номером 23085176, 23084004, 23080357, 23078855 від 23 жовтня 2017 року, скасувати державну реєстрацію іншого речового права за номером 5593385, 5593583, 5593749, 5593908 від 08 травня 2014 року, зобов`язати відповідача повернути земельні ділянки з кадастровими номерами :07:000:0162, :01:000:0498, :07:000:0067, :01:000:1245: :07:000:0161, :01:000:0497, :07:000:0066, :01:000:1244; стягнути з відповідача заборгованість за договором оренди в розмірі 11317 грн.18 коп., пеню у розмірі 18016 грн.74 коп., індексацію в розмірі 15772 грн.54 коп., загальна сума боргу 45106 грн.46 коп. та судові витрати.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Розірвано договір оренди землі б/н від 18 лютого 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Південь Агро Інвест» (ПСП ім. Т.Г. Шевченко) кадастровий номер :07:000:0162, :01:000:0498, :07:000:0067, :01:000:1245, зареєстрований в Державному реєстрі прав за номерами 23085176, 23084004, 23080357, 23078855 від 23.10.2017.

Скасовано державну реєстрацію в Державному реєстрі прав за номерами 23085176, 23084004, 23080357, 23078855 від 23.10.2017.

Розірвано договір оренди землі б/н від 24 січня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Південь Агро Інвест» (ПСП ім. Т.Г. Шевченко) кадастровий номер :07:000:0161, :01:000:0497, :07:000:0066, :01:000:1244, зареєстрований в Державному реєстрі прав за номерами 5593385,5593583, 5593749, 5593908 від 08.05.2014.

Скасовано державну реєстрацію в Державному реєстрі прав за номерами 5593385,5593583, 5593749, 5593908 від 08.05.2014.

Зобов`язано ТОВ «Південь Агро Інвест» повернути земельні ділянки з кадастровими номерами :07:000:0162, :01:000:0498, :07:000:0067, :01:000:6300:07:000:0161, :01:000:0497, :07:000:0066, :01:000:1244 в належному агрохімічному стані власнику ОСОБА_1 .

Стягнуто з ТОВ «Південь Агро Інвест» на користь ОСОБА_1 індексацію за 2022 в сумі 4601,42 грн.

В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Південь Агро Інвест» на користь ОСОБА_1 понесені останньою витрати по сплаті судового збору в сумі 2545,96 грн.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції вказав, що орендна плата за 2022 рік позивачці відповідачем була виплачена 15 березня 2023 року за двома договорами на загальну суму 44117,41грн та за 2023 рік 07 лютого 2024 року за двома договорами на загальну суму 44117,41 грн,, тобто з порушенням строків, встановлених Додатковими угодами.

Згідно п.4.2. Додаткових угод із суми орендної плати орендарем як податковим агентом утримуються податки (збори), передбачені чинним законодавством України. Суд погодився з відповідачем з приводу того, що оренда плата за Додатковою угодою від 17 липня 2018 складає 18010 грн.97 коп., а за Додатковою угодою від 01 жовтня 2019 року 22058 грн.71 коп. Всього за двома договорами оренди позивачка має отримати 40069,68грн.

Відповідачем орендна плата виплачена за кожен рік в розмірі по 44117,41грн, тобто у повному обсязі, але з порушенням строків виплати.

При цьому, суд вказав, що належними, достатніми та допустимими доказами відповідачем не доведено існування форс-мажорних обставин, які б перешкоджали йому виконати передбачений договором сторін обов`язок з виплати позивачу орендної плати за 2022 та 2023 роки.

Умовами Додаткових угод передбачене обчислення розміру орендної плати з урахуванням індексації на рік.

Разом з тим, розмір індексованої орендної плати за 2022 рік мав становити 50 729,417грн (40069,68грн х 126,603%), отже не сплачена індексація в розмірі 10659,74грн. Розмір індексованої орендної плати за 2023 рік мав становити 42106,82 грн (40069,68грн х 104,353%), отже не сплачена індексація в розмірі 2037,14грн.

Розмір орендної плати за двома договорами мав складати 40069,68 грн на рік. Фактично відповідачем орендна плата виплачена у розмірі 44117,41 грн за рік. Тобто відповідач за кожен рік сплатив понад орендної плати 4047,78 грн. Отже за 2022 рік інфляційні витрати сплачені не у повному розмірі, а за 2023 рік сплачено 4047,78грн. замість 2037грн. На підставі викладеного суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача індексацію за 2022 рік в розмірі 4601,42 грн. (10659,74грн - 4047,78грн) - (4047,78грн- 2037,14грн).

Викладене вище свідчить про те, що сплата орендної плати є істотною умовою договору оренди, а позивач не отримав того, на що він розраховував при укладанні договору.

Разом з тим, сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо своєчасної сплати орендної плати у строки обумовлені договором є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Про те, що сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є вичерпною підставою для розірвання такого договору свідчить усталена судова практика Верховного Суду, яку слід врахувати при застосуванні норми права відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України.

Отже, спірний договір оренди землі за вимогою позивача може бути достроково розірваний з підстав неналежного виконання умов договору, а саме: існування заборгованості по орендній платі та несвоєчасне виконання обов`язків зі сплати орендної плати, що є істотним порушенням умов договору та підставою для його розірвання.

В апеляційній скарзі, ТОВ «Південь Агро Інвест» зазначає, що судом не було встановлено всіх обставин, які мають значення для справи, що призвело до невідповідності висновків, викладених у рішенні першої інстанції, реальним обставинам справи, а тому просили про його скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Так, вказують, що суд першої інстанції приходить до незаконного та необгрунтованого висновку про стягнення з ТОВ «Південь Агро Інвест» на користь ОСОБА_1 індексацію в сумі 4601,42 грн. повністю оминаючи той факт, що переплата за договором оренди (аванс) складає 12150, 15 грн.

Також зазначають, що ТОВ «Південь Агро Інвест» як податковим агентом було здійснено сплату всіх необхідних податків та зборів

Крім того, судом залишено поза увагою те, що відповідач як на підставу несвоєчасної виплати орендної плати посилався на форс-мажорні обставини (непереборної сили), а саме введення в Україні воєнного стану, що є загальновідомою обставиною і не потребує додаткового доказування.

Звертають увагу, що сторонами в договорі передбачені штрафні санкції, які підлягають стягненню у разі прострочення сплати орендної плати. Тому розрахунки інфляційних збитків не можуть мати місце та не можуть бути стягненні з відповідача.

У відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач про дату, час та місце розгляду повідмлена належним чином, що в силу приписів частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи без її участі.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, просила про її задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

До апеляційної скарги представником відповідача надано копії платіжних інструкцій від 30 січня 2024 року, 17 листопада 2023 року, 30 жовтня 2024 року про сплату Товаристом війського збору за 2022 - 2024 роки, ПДФО з оренди землі за 2022 -2024 роки, проте представником відповідача не викладені обставини та не надано доказів неможливості подання до суду першої інстанції у визначений цивільним процесуальним законодавством строк зазначеного вище доказів. У судовому засіданні апеляційної інстанції представик відповідача просила долучити вказані документи до матеріалів справи.

Зважаючи на викладене, у долучені до матеріалів справи вказаних доказів слід відмовити, оскільки ці докази є новими, та були в наявності при розгляді справи в суді першої інстанції, і сторона відповідача не обґрунтувала причини неможливості їх подачі до суду при розгляді справи в суді першої інстанції.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_1 є власницею земельних ділянок, що розташовані в межах території Синюхинобрідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: площею 4,6400га з кадастровим номером :07:000:0162; площею 0,78га з кадастровим номером :01:000:0498; площею 0,2800га з кадастровим номером :07:000:0067, площею 0,0100га з кадастровим номером :01:000:1245, що належать їй на підставі Державних актів про право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №905604,ЯЕ №905603, ЯЕ №905606, ЯЕ №905605 виданих 25 грудня 2007 року ( а.с. 14-17);

площею 4,6318га з кадастровим номером :07:000:0161; площею 0,7669га з кадастровим номером :01:000:0497; площею 0,3696га з кадастровим номером :07:000:0066; площею 0,0125га з кадастровим номером :01:000:1244, що належать їй на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих державним нотаріусом 2-ї первомайської нотаріальної контори 12 квітня 2011 року(номер у реєстрі 2-295, 2-293, 2-299, 2-297) ( а.с. 18-25).

Згідно Додаткової угоди до Договору оренди землі від 18 лютого 2008 року, укладеної 17 липня 2018 року, орендодавець ОСОБА_1 , орендар ПСП «ім.Т.Г.Шевченка» та новий орендар ТОВ «Південь Агро Інвест» узгодили, що орендар відступає новому орендарю право оренди чотирьох земельних ділянок з кадастровими номерами :07:000:0162, :01:000:0498, :07:000:0067, :01:000:1245 терміном до 31 грудня 2026 року.

Також договір оренди був викладений в новій редакції, змінені основні положення договору оренди від 18 лютого 2008 року і з моменту укладення додаткової угоди орендодавцем виступає ОСОБА_1 , а орендарем - ТОВ «Південь Агро Інвест».

Відповідно до п.4.1 Додаткової угоди орендна плата вноситься у грошовій формі у розмірі 12,37% нормативної грошової оцінки земельних ділянок, що складає 18181,23 грн, 3056,33 грн, 1097,14 грн, 39,18 грн за кожну земельну ділянку за рік оренди. Із цієї суми орендарем як податковим агентом утримуються податки( збори), передбачені чинним законодавством України ( п.4.2).

Згідно із п.4.4. обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексації на рік виплати/нарахування.

Орендна плата вноситься орендарем не пізніше до 01 вересня поточного року. Орендар перераховує грошові кошти на банківський рахунок орендодавця та/ або виплачуються через касу орендаря або/ та здійснює виплату засобами поштового зв`язку через місцеве відділення УДППЗ «Укрпошта» шляхом надіслання на адресу орендодавця поштових переказів або в іншій формі, погодженій сторонами ( п.4.5).

Пунктом 4.7. Додаткової угоди визначено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором, справляється пеня у розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Згідно Додаткової угоди до Договору оренди землі від 24 січня 2014 року, укладеної 10 жовтня 2019 року, орендодавець ОСОБА_1 , орендар ПСП «ім.Т.Г.Шевченка» та новий орендар ТОВ «Південь Агро Інвест» узгодили, що орендар відступає новому орендарю право оренди чотирьох земельних ділянок з кадастровими номерами :07:000:0161, :01:000:0497, :07:000:0066, :01:000:1244, терміном до 31 грудня 2026 року.

Також договір оренди був викладений в новій редакції, змінені основні положення договору оренди від 24 січня 2014 року і з моменту укладення додаткової угоди орендодавцем виступає ОСОБА_1 , а орендарем - ТОВ «Південь Агро Інвест».

Відповідно до п.4.1., 4.5 Додаткової угоди орендна плата вноситься у грошовій формі у розмірі 15,15% нормативної грошової оцінки земельних ділянок, що складає 21950,14 грн, 3650,45 грн, 1754,12 грн, 47,41 грн за кожну земельну ділянку за рік оренди. Із цієї суми орендарем як податковим агентом утримуються податки( збори), передбачені чинним законодавством України ( п.4.2).

Згідно із п.4.4. обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексації на рік виплати/нарахування.

Орендна плата вноситься орендарем не пізніше до 01 вересня поточного року. Орендар перераховує грошові кошти на банківський рахунок орендодавця та/ або виплачуються через касу орендаря або/ та здійснює виплату засобами поштового зв`язку через місцеве відділення УДППЗ «Укрпошта» шляхом надіслання на адресу орендодавця поштових переказів або в іншій формі, погодженій сторонами ( п.4.5).

Пунктом 4.7. Додаткової угоди визначено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором, справляється пеня у розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 21 червня 2017 року площею 4,6318га з кадастровим номером :07:000:0161; площею 0,7669га з кадастровим номером :01:000:0497; площею 0,3696га з кадастровим номером :07:000:0066; площею 0,0125га з кадастровим номером :01:000:1244 передані в строкове платне користування земельною ділянкою строком до 31 грудня 2026 року,з правом пролонгації, з правом передачі і піднайм( суборенду) орендар: ПрСГП ім.Т.Г. Шевченка,орендодавець: ОСОБА_1 , дата державної реєстрації права: 08 травня 2014 року; підстава виникнення права оренди земельної ділянки - договір оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 24 січня 2014 року, видавник: сторони договору; додаткова угода, серія та номер: б/н від 10 квітня 2017 року, видавник: сторони договору ( а.с.30-33).

Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 07 листопада 2018 року земельні ділянки площею 4,6400га з кадастровим номером :07:000:0162; площею 0,78га з кадастровим номером :01:000:0498; площею 0,2800га з кадастровим номером :07:000:0067, площею 0,0100га з кадастровим номером :01:000:1245

передані в строкове платне користування земельною ділянкою строком до 31 грудня 2026 року, орендар: ТОВ «Південь Агро Інвест», орендодавець: ОСОБА_1 , дата державної реєстрації права: 23 жовтня 2017 року ; підстава виникнення права оренди земельної ділянки - договір оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 18 лютого 2008 року, видавник: сторони договору; додаткова угода, серія та номер: б/н 18 липня 2017 року, видавник: сторони договору. (а.с.27-29).

Таким чином, орендарем належних позивачці на праві власності земельних ділянок у теперішній час є відповідач ТОВ «Південь Агро Інвест».

З наданих відповідачем платіжних доручень №465 від 02 лютого 2024 року, №1577 від 15 березня 2023 року судом установлено, що орендна плата позивачці за 2022 та 2023 роки сплачена несвоєчасно.

Так, за 2022 рік орендна плата була сплачена 15 березня 2023 року в розмірі 44117 грн.41 коп. з призначенням платежу «Південь Агро Інвест» за оренду землі за 2022 р. без ПДВ».

За 2023 рік орендна плата була сплачена 07 лютого 2024 року в розмірі 44177 грн.41 коп. з призначенням платежу «Південь Агро Інвест за оренду землі за 2023р.без ПДВ».

З виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що за 2022 рік вона отримала орендну плату 15 березня 2023 року в розмірі 44117 грн.41 коп. ( а.с.34).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що саме на відповідача у справі покладено обов`язок доказування відсутності вини у невиконанні зобов`язання за договором оренди з внесення орендної плати або ж доведення факту виконання ним цього зобов`язання. ТОВ «Південь Агро Інвест» не надало суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що позивач відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, а саме, отримати орендну плату протягом 2022-2023 років у строки та на умовах, що встановлені договором оренди, не доведено відсутності вини у порушенні зобов`язання щодо внесення орендної плати та прийняття заходів щодо внесення орендної плати за договором оренди щороку. Порушення відповідачем умов договору щодо виплати орендної плати є істотним, оскільки позивач внаслідок такого порушення значною мірою позбавлявся того, на що він розраховував при укладенні договору.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із вказаним висновком виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 124 ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

За положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Водночас у пункті д) частини 1 статті 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Отже, згідно зі статтями 13, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.

Відповідно до частини 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції, установивши, що ТОВ «Південь Агро Інвест» не виплачувало ОСОБА_1 орендну плату за 2022 та 2023 роки у строки, визначені умовами укладених між ними основними договорами та додатковими угодами про оренду землі від від 17 липня 2018 року та відповідно від 01 жовтня 2019 року, що відповідно до наведених норм права є суттєвими порушеннями умов договору, та такими, що позбавили позивача права на те, на що вона розраховувала погоджуючись на укладенні договору оренди (стаття 651 ЦК України). Отже, такі порушення утворюють системність порушень умов договору та дають підстави для розірвання договорів оренди.

Оскільки позивачка мотивувала позовні вимоги тим, що ТОВ «Південь Агро Інвест» вчасно не сплачувало орендну плату за 2022-2023 роки, тому саме відповідач повинен був спростувати належними та допустимими доказами твердження позивачки про несплату орендної плати в обумовлений в договорі термін до 01 вересня поточного року, чого ним зроблено не було.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що сплата орендної плати є істотною умовою договору оренди, а позивач не отримала того, на що вона розраховував при укладанні договору. Разом з тим, сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо своєчасної сплати орендної плати у строки обумовлені договором є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Про те, що сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є вичерпною підставою для розірвання такого договору свідчить усталена судова практика Верховного Суду, яку слід врахувати при застосуванні норми права відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України.

Зокрема, такий правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17, за яким підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зістаттею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач визнав факт невиплати орендної плати за вказані періоди у строки передбачені договором, при цьому посилався на те, що заборгованість по орендній платі за 2022 та 2023 року виникла виключно з обставин, пов`язаних з військовою агресією рф проти України, що стало підставою для введення військового стану з 24 лютого 2022 року.

За своєю сутністю цивільно-правова відповідальність означає виникнення у особи обов`язку майнового характеру, якого не було до вчинення правопорушення. У статті 617 ЦК України містяться підстави звільнення (випадок, непереборна сила) саме від відповідальності за порушення зобов`язання, а не за виконання договірного зобов`язання. Тому стаття 617 ЦК України не може бути застосована як підстава, що виключає виконання договірного зобов`язання (постанова Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2018 року в справі №757/58385/16-ц).

Усталеним як в цивілістичній доктрині, так і судовій практиці під принципами виконання зобов`язань розуміються загальні засади, згідно з якими здійснюється виконання зобов`язання. Як правило виокремлюється декілька принципів виконання зобов`язань, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість добросовісність та розумність (частина третястатті 509 ЦК України). Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі №180/1735/16-ц).

У постанові від 13 березня 2024 року у справі № 686/16312/22 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зауважив, що на рівні норм ЦК України законодавець не внормував застосування конструкції форс-мажору в цивільних відносинах. Традиційно в цивільних відносинах форс-мажор є договірною підставою звільнення від цивільно-правової відповідальності. Проте це не перешкоджає учасникам цивільного обороту врегулювати свої відносини з врахуванням принципу свободи договору.

Очевидно, що за допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати, зокрема: застосування конструкції форс-мажору в своїх відносинах (на які випадки поширюється форс-мажор, які правові наслідки існування форс-мажору (наприклад, право на зміну чи розірвання договору); чим підтверджується форс-мажор; чи впливає існування форс-мажору на виконання цивільно-правового зобов`язання, яке виникло на підставі такого договору; як позначається існування форс-мажору на строках виконання цивільно-правового зобов`язання, яке виникло на підставі договору.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 внаслідок військової агресії російської федерації проти України введено воєнний стан в Україні строком на 30 діб з 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діє по сьогодні.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану (пункт 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022).

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 червня 2022 року в справі № 922/2394/21 зазначено, що: «статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Так, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується Верховний Суд у постанові від 16 липня 2019 року у справі №917/1053/18 та у постанові від 09 листопада 2021 у справі №913/20/21».

З початку 2014 року мала місце збройна агресія Російської Федерації, яка розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності. І на даний час Російська Федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань Російської Федерації. […] Зазначений факт розглядається як загальновідомий для обох сторін. Факт військової агресії визнаний на національному рівні, в тому числі в Законах України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», «;Про внесення змін до деяких законів України щодо підприємств залізничного транспорту, майно яких розміщене в районі відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, проведення антитерористичної операції», Постановах Верховної Ради України «Про Звернення Верховної Ради України до парламентів іноземних держав, парламентських асамблей міжнародних організацій щодо засудження триваючої агресії Російської Федерації проти України», «;Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором», «;Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», Рішеннями Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України», «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» тощо ( постанова Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16 липня 2019 року у справі № 911/1897/18).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 ЦПК України).

У справі, що переглядається, сторони у пунктах 13.1 та 13.2 додаткової угоди домовились, що за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору. Сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини.

Тобто будь-яких обставин, які сторони вважають форс-мажорними, вони у договорі оренди не визначили.

Відповідач, обґрунтовуючи свої заперечення в доводах апеляційної скарги посилається на лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1.

Так, в цьому листі, розміщеному на офіційному сайті, Торгово-промислова палата України на підставі статей 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02 грудня 1997 року № 671/97-ВР, Статуту ТПП України засвідчила форсмажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Згідно з наведеними положеннями закону та висновками Верховного Суду у разі, якщо боржник (у даному випадку орендар ТОВ «Південь Агро Інвест») посилається на причину невиконання зобов`язання на наявність обставин, які він вважає форс-мажорними, він має надати докази того, що саме ці обставини перешкодили йому у виконанні зобов`язань.

З матеріалів справи встановлено, що Товариство обмежилось лише посиланням на військові дії на території України та Миколаївської області зокрема, але не надало доказів на підтвердження того, які саме обставини (окупація територій, де розташовані орендовані земельні ділянки; їх безпосередня близькість до зони бойових дій тощо) вплинули на господарську діяльність підприємства. Також відсутні докази отримання відповідачем відповідного сертифікату Торгово-промислової палати в Україні із засвідченням таких обставин.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що належними, достатніми та допустимими доказами відповідачем не доведено існування форс-мажорних обставин, які б перешкоджали йому виконати передбачений договором сторін обов`язок з виплати позивачці орендної плати за 2022 та 2023 роки.

За таких обставин колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної інстанції щодо відсутності вини відповідача у невиконанні обов`язку щодо виплати орендної плати за 2022-2023 роки за договором оренди земельної ділянки.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірний договір оренди землі за вимогою позивача може бути достроково розірваний з підстав неналежного виконання умов договору, а саме: несвоєчасного виконання обов`язків зі сплати орендної плати, що є істотним порушенням умов договору.

Повно та всебічно дослідивши обставини у справі та надані докази, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги про розірвання договору оренди землі та повернення позивачці орендованих земельних ділянок.

Підстав для зміни або скасуванню рішення суду в частині цих задоволених вимог, з врахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до пункту 289.1 статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Відповідно до положень пункту 289.2 статті 289 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно, залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Хоча природа як індексації нормативної грошової оцінки, так і індексації орендної плати базується на індексі споживчих цін, обрахованих Державною службою статистики України, проте механізм їх застосування є різними як за правовим змістом, так і за суб`єктами застосування. Зокрема, індексація нормативної грошової оцінки здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, із застосуванням певної методики (стаття 289 ПК України). Більше того, різні числові показники індексації нормативної грошової оцінки та індексу споживчих цін за 2016, 2017, 2018 роки підтверджують відмінність цих двох показників.

Пунктами 288.5.1., 288.5 статті 288 ПК України передбачено, що мінімальна орендна плата встановлена у розмірі трьох відсотків нормативної грошової оцінки землі.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті.

Положеннями пункту 2 частини першої статті 13, частини першої статті 15 Закону України «Про оцінку земель» визначено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотною умовою договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення, перегляду та відповідальності за її несплату.

Таким чином, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати.

Згідно з відомостями Держгеокадастру про індексацію нормативної грошової оцінки земель за 2021 рік, які розміщено у вільному доступі на сайті Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (https://land.gov.ua/derzhheokadastr-povidomliaie-pro-indeksatsiiu-normatyvnoi-hroshovoi-otsinky-zemel-za-2021-rik/) становлено, що у 2016, 2017, 2018 роках індексація нормативно грошової оцінки землі проводилась.

Відповідно до інформації, наданої Державною службою статистики України, індекс споживчих цін за 2021 рік становив 110%.

Пунктом 9 підрозділу 6 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (в редакції Закону України від 30 листопада 2021 року № 1914-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень») встановлено, що індекс споживчих цін, який використовується для визначення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, застосовується із значенням 100 відсотків, зокрема за 2017-2022 роки для сільськогосподарських угідь (ріллі, багаторічних насаджень, сіножатей, пасовищ та перелогів).

Відповідно значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель і земельних ділянок становлять:

- для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) за період за 2017 - 2022 роки 1,0;

- для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) за 2016 рік 1,0.

Тобто, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земельних ділянок сільськогосподарського призначення у період з 2016 - 2021 роки не змінювався та становив 1,0 %, що не впливало на визначений договором від 02 серпня 2016 року розмір орендної плати.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 732/1705/16-ц (провадження № 61-29685св18), від 03 лютого 2021 року у справі № 618/1078/19-ц (провадження № 61-12935св20), від 12 квітня 2023 року у справі № 175/642/19 (провадження № 61-3451св22).

Відповідно до підпункту 170.1,1 пункту 170.1 статті 170 ПК України, податковим агентом платника податку орендодавця щодо його доходу від надання в оренду (емфітевзис) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок.

Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб та військовий збір із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку у відсотку, визначену статтею 167 ПК України, і ставку військового збору 1,5 відсотки, встановлену підпунктом 1.3 пункту 161 підрозділу 10 розділу XX ПК України.

За умовами п.4.1 укладених між сторонами додаткових угод д від 17 липня 2018 року та від 01 жовтня 2019 рку орендна плата вноситься у грошовій формі у розмірі 12,37% нормативної грошової оцінки земельних ділянок, що складає 18181,23 грн, 3056,33 грн, 1097,14 грн, 39,18 грн за кожну земельну ділянку за рік оренди та у розмірі 15,15% нормативної грошової оцінки земельних ділянок, що складає 21950,14 грн, 3650,45 грн, 1754,12 грн, 47,41 грн за кожну земельну ділянку за рік оренди, відповідно.

Згідно із п.4.4. додаткових угод обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексації на рік виплати/нарахування.

Визначаючи розмір орендної плати, яку мав виплатити відповідач позивачці за 2022-2023 роки, суд першої інстанції залишив поза увагою, що для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка землі, яка розраховується, виходячи із індексу споживчих цін за попередній рік за формулою, визначеною статтею 289 ПК України, тому висновок суду про те, що позивачу нараховувалася орендна плата без урахування індексу інфляції є помилковими, оскільки відповідач повинен сплачувати орендну плату з урахуванням індексації нормативно грошової оцінки землі, яка у свою чергу розраховується на базі індексу споживчих цін, що за вказаний період становив 1,0 %.

Умовами укладеного між сторонами договору оренди передбачено обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку приватної власності з урахуванням індексації, тобто індексації нормативно грошової оцінки землі (пункт 10 договору оренди), що дає суду право застосувати положення статті 21 Закону України «Про оренду землі» у поєднанні зі статтею 289 ПК України.

Оскільки за умовами договору, укладеного між сторонами, не передбачено внесення орендної плати із урахуванням індексу інфляції, за встановленими обставинами орендна плата вносилася відповідачем відповідно до умов договору із урахуванням індексації нормативно грошової оцінки (стаття 289 ПК України), тому і висновок суду першої інстанції про необхідність сплати відповідачем орендної плати з урахуванням індексації за 2022 рік у вигляді сукупного індексу інфляції, є помилковими.

Отже, судом першої інстанції при вирішенні вказаних вимог неправильно застосовано норми матеріального права.

За такого, колегія суддів погоджується з доводами відповідача про те, що при обчисленні розміру орендної плати за умовами додаткових угод не може бути застосована індекс інфляції, який у своїх розрахунках використала позивачка.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, та перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення у межах доводів апеляційної скарги відповідача у справі, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційно скарги, скасування рішення суду в частині задоволення вимог про стягнення індексації за 2022 рік з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволені цих позовних вимог, залишивши оскаржуване рішення в іншій частині без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на висновок колегії суддів щодо суті позовних вимог про стягнення індексації, у задоволені яких позивачеві відмовлено, то рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат слід змінити. Стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 2422 грн.40 коп.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, то з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Південь Агро Інвест» слід стягнути 185 грн. 31 коп. судових витрат за розгляд справи апеляційним судом відповідно до підпункту «в», пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 листопада 2024 року в частині задоволення вимог про стягнення індексації скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» про стягнення індексації відмовити.

Це ж рішення суду в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» на користь ОСОБА_1 2422 грн.40 коп. судових витрат.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» 185 (сто вісімдесят пять) грн. 31 коп. судових витрат за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 14 лютого 2025 року.