ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1334/25 Справа № 176/1298/24 Суддя у 1-й інстанції - Волчек Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до російської федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що у період з 28.07.2016 року по 28.07.2019 року, перебуваючи на контрактній службі в Збройних Силах України він брав безпосередню участь у бойових діях на сході України, що викликало у нього, як громадянина України та безпосереднього учасника бойових дій, душевні страждання. Безпосередня участь в бойових діях мала істотний вплив на його психічний, фізичний та моральний стан, оскільки за час перебування у зоні проведення Операції об`єднаних сил він багаторазово був свідком загибелі та поранення товаришів, інших учасників бойових дій та мирних громадян, особисто постійно піддавався ризику поранення та загибелі, був змушений використовувати зброю та зазнавав інших множинних грубих порушень конституційних прав, зокрема, гарантованого Конституцією України права на життя, адже, постійно та протягом тривалого часу реально сприймав загрозу бути вбитим або пораненим.

Після звільнення з лав ЗСУ у зв`язку з закінченням строку контракту, був зарахований до оперативного резерву військової частини НОМЕР_1 на посаду командира відділення та повернувся до цивільного життя. Однак, повномаштабний збройний напад російської федерації 24.02.2022 року змусив його знову змінити цивільний спосіб життя та приєднався до лав ЗСУ для захисту територіальної цілісності держави. 26.02.2022 року його було зараховано до особового складу бригади на посаду стрільця-номера обслуги роти охорони бригадної артилерійської групи та був направлений 03.03.2022 року у н.п. Заводи, Ізюмського району, Харківської області, де його підрозділ брав участь у важких кровопролитних боях. Саме на цьому напрямку в одному з боїв в населеному пункті Заводи 17.04.2022 року його було важко поранено, через що йому довелося пройти довготривале стаціонарне лікування. З 20.04.2022 року по 06.05.2022 року він перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «ВКБЛ «ВМР» м. Вінниця з діагнозом акубатравма лівого вуха з пошкодженням барабанної перетинки. Комбінована приглухуватість на ліве вухо, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку. Металевий уламок м`яких тканин верхньощелепної ділянки праворуч. Далі слідувало тривале лікування і як наслідок 09 лютого 2023 року його звільнено з військової служби у відставку за станом здоров`я та в подальшому регіональною ВЛК змінено причинний зв`язок захворювання та поранення на таке, що пов`язане з захистом батьківщини. В подальшому позивачу встановлено третю групу інвалідності внаслідок війни.

Тривалий процес лікування позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя та позбавляє можливості реалізовувати свої звички та бажання, так як він постійно відчуває фізичні страждання та біль, які викликані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих поранень та захворювань, що супроводжуються значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у розпачу, тривозі, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні больових відчуттів. Все це постійно та негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого заважає постійного душевного болю та страждань, що змушує його періодично проходити стаціонарне чи амбулаторне лікування та порушує нормальні життєві звички, що змусило його звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Просив стягнути з російської федерації на його користь 40 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією відповідача.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з держави російська федерація на його користь моральну шкоду у розмірі 4 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією відповідача проти України, що на дату звернення до суду з позовом складає в еквіваленті 93 425,64 Євро.; стягнуто з держави російська федерація в особі уряду російської федерації судовий збір у розмірі 15 140 грн. на користь держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги та стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 40 000 000 грн., завданої збройною агресією відповідача проти України.

В обґрунтування посилається на доводи, аналогічні доводам позовної заяви, а також на те, що суд першої інстанції не врахував обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, тяжкість вимушених змін у його житті, час та зусилля, необхідні для можливості відновлення повноцінного способу життя після отриманих травм, які позбавляють можливості реалізовувати свої звички та бажання. Також зазначає, що в наслідок отриманих поранень та захворювань, які супроводжуються значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у розпачі, тривозі, дратівливості, почуттях страхую і поганому сні.

Також звертає увагу, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні при визначенні розміру моральної шкоди не звернув увагу на поранення, яке відбулось у м. Заводи 17.04.2022 року, у зв`язку із чим він перебував на довгостроковому стаціонарному лікуванні з 17.04.2022 року по 23.12.2022 року. Крім того вважає, що судом першої інстанції не враховано, що встановлена йому ІІІ група інвалідності пов`язана із захистом батьківщини.

Враховуючи наведене вважає, що суд безпідставно задовольнив його вимоги не в повному обсязі.

Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про доставку судових повісток в Електронному Суді (а.с. 81 зворот). Крім того від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі (а.с. 83)

Згідно із ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату,час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як зазначено судом першої інстанції загальновідомими є обставини, які не потребують доказування, що збройна агресія російської федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року, коли були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами російської федерації всупереч міжнародно-правовим зобов`язанням російської федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму відповідно до Угоди між Україною і російською федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту російської федерації на території України від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин.

24 лютого 2022 року відбулося повномасштабне вторгнення агресора на суверенну територію України.

Станом на момент розгляду цієї справи Україна залишається об`єктом збройної військової агресії з боку РФ, яку остання здійснює.

Судом встановлено, що у період з 28.07.2016 року по 28.07.2019 року, перебуваючи на контрактній службі в Збройних Силах України позивач ОСОБА_1 брав безпосередню участь у бойових діях на сході України, що підтверджується довідкою № 1104 віл 24.05.2019 року про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони.

Після звільнення з лав Збройних сил України у зв`язку з закінченням строку контракту, що підтверджується витягом з наказу № 186 віл 29.07.2019 року по військовій частині НОМЕР_2 був зарахований до оперативного резерву військової частини НОМЕР_1 на посаду командира відділення та повернувся до цивільного життя.

Після повномасштабного вторгнення відповідача 24.02.2022 року знову приєднався до лав Збройних сил України для захисту територіальної цілісності держави.

26.02.2022 року на підставі витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 його було зараховано до особового складу бригади на посаду стрільця-номера обслуги роти охорони бригадної артилерійської групи.

Після оформлення на військову службу був направлений 03.03.2022 року у н.п. Заводи, Ізюмського району, Харківської області, де його підрозділ брав участь у важких кровопролитних боях. Саме на цьому напрямку в одному з боїв 17 квітня 2022 року під час бойових дій у н.п. Заводи. Ізюмського району, Харківської області позивач отримав вибухове поранення. внаслідок чого його було евакуйовано до найближчого стабілізаційного пункту ПХІ Близнюки Харківської області. що підтверджується копією первинної медичної картки форми № 100 (ПМК). В подальшому було направлено на наступний етап евакуації до ВЧ НОМЕР_4 АДРЕСА_1 .

У перевідному епікризі № 4333 із медичної карти стаціонарного хворого (знаходження у стаціонарі з 18.04.2022 по 19.04.2022) зазначено діагноз: вибухова травма (17.04.2022), 3ЧМТ, струс головного мозку, акубаротичне ураження лівого вуха з пошкодженням барабанної перетинки та направлено на наступний етап евакуації до м. Вінниця.

20.04.2022 року по 06.05.2022 року позивач перебував на стаціонарному, лікуванні В КНІ «ВКБЛ «ВМР» м. Вінниця, що підтверджується копією виписки № 1167 віл 06.05.2022 року, де зазначено діагноз: ВТ (17.04.2022). Акубатравма лівого вуха з пошкодженням барабанної перетинки. Комбінована приглухуватість на ліве вухо. ЗЧМТ струс головного мозку, Металевий уламок м`яких тканин верхньощелепної ділянки праворуч.

05.05.2022 року було проведено ВЛК та надано Довідку ВЛК №108 віл 05.05.2022 року. де зазначено діагноз: ВТ (17.04.2022). ЗЧMТ, струс головного мозку акубаротравматичне ураження пошкодженням барабанної вуха перетинки, комбінована приглухуватість на ліве вухо, металевий уламок М`яких тканин верхньошелепної ділянки праворуч, з тимчасовою втратою функцій. Також зазначено, що травма пов`язана з проходженням військової служби та ОСОБА_1 потребує відпустки за станом здоров`я терміном 30 календарних днів.

В КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня iм. І.І. Мечникова «ДОР» позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 31.05.2022 року по 13.06.2022 року., де 01.06.2022 року його було прооперовано (аттикомія зліва, тимпанопластика, І-й тип), що підтверджується Випискою № е6335 віл 13.06.2022 року.

Позивач зазначав, що після проведеної операції на лівому вусі його загальний стан здоров`я різко погіршився і він був направлений на обстеження до КП «Дніпропетровський обласний центр кардіології і кардіохірургії ДОР» де лікарі констатували йому гострий Q інфаркт міокарда та провели стентування, що підтверджується Випискою із медичної карти стаціонарного хворого від 11.06.2022 року.

Також з 13.06.2022 року по 29.06.2022 року перебував на стаціонарному лікуванні в «Дніпропетровський обласній госпіталь ветеранів», що підтверджується копією Виписки № 830 віл 29.06.2022 року із діагнозом стан після акубаротравми під час бойових дій, хронічний посттравматичний гнійний середній отит зліва, СПО (01.06.22) аттикотомія зліва, тимпанопластика І тип. Гострий лівосторонній кохлеоневрит. Комбінована приглухуватість зліва І- ІІ ст. Відновний період ЗЧМТ, струс головного мозку, стійкий цефалічний синдром, диссомнія,

3 05.07.2022 року по 29.07.2022 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в «Дніпропетровська обласна реабілітаційна лікарня», що підтверджується копією Виписки № 1866/518 від 29.07.2022 року, де зазначено повний діагноз - МВТ (17.04.2022 p.) ЗЧМТ, струс головного мозку, уламкове поранення правої шоки, лівої навколовушної ділянки, відновний період, лікворо-гіпертезивний синдром із стійкими џефалгіями, помірні координаторні порушення, антено-невротичний синдром із дизсомніями, вегетативний синдром.

3 30.07.2022 року по 10.10.2022 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВЧ НОМЕР_4 ), що підтверджується копією виписки N 8991 віл 10.10.2022 року, де зазначено повний діагноз гіпергонічна хвороба ІІІ стадії. кризовий перебіг. ІХС: постінфарктичний кардіосклероз. СНО ст.

3 10.10.2022 року по 07.11.2022 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в Обласному СРЦ «Солоний лиман», що підтверджується копією виписки № 3050 від 07.11.2022 року, де зазначено повний діагноз гіпертонічна хвороба з переважним ураженням серця без (застійної) серцевої недостатності, Гіпертонічна хвороба І ст., СНО ст. Нейродерміт, ексфоліативна форма. Наслідки перенесеної МВТ від 17.04.2022 року

3 07.11.2022 року по 20.12.2022 року перебував на стаціонарному лікуванні в ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВЧ НОМЕР_5 ), що підтверджується копією виписки №11797 від 20.12.2022 року, де зазначено повний діагноз ішемічна хвороба серця; великовогнишевий постінфарктний інфаркт та станозуючий коронарокарліосклероз, СНО стадія. .

16 грудня 2022 року військово-лікарська комісія в/ч НОМЕР_5 провела медичний огляд ОСОБА_1 з метою визначення ступеня придатності до військової служби. За результатами проведеного огляду позивача було визнано непридатним було визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку(Свідоцтво про хворобу №3036).

09 лютого 2023 року на підставі зазначеного Свідоцтва про хворобу № 3036 від 16.12.2022 року ОСОБА_1 звільнено з військової служби у відставку за станом здоров`я (Витяг з наказу командира в/ч НОМЕР_3 )

В подальшому 18 Регіональною військово-лікарською комісією причинний зв`язок захворювань та поранень ОСОБА_1 було змінено на такий, що пов`язаний із захистом Батьківщини. (Витягу з протоколу № 1583 від 17.04.2023 року)

Після проходження медико-соціальної експертної комісії, з 17 липня 2023 року ОСОБА_1 було встановлено ІІІ групу інвалідності, причиною інвалідності згідно Довідки до акту огляду МСЕК № 005826 від 20.07.2023 року зазначено захворювання, травма, пов`язані з захистом Батьківщини,

На підставі Довідки до акту огляду МСЕК ОСОБА_1 було особа надано статус особи з інвалідність ІІІ групи, внаслідок війни, що підтверджується Посвідченням серія НОМЕР_6 віл 01.08.2023 року.

З 22.11.2023 року по 01.12.2023 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в КНЗ «Жовтоводська міська лікарня ЖМР», що підтверджується копією виписки № п 1198 від 01.12.2023 року, де зазначено повний діагноз ІХС: стабільна стенокардія напруги ІІ фк. Постінфарктний карліосклероз (Q інфаркту міокарду 09.06.2022). Стенозуючий коронаросклероз (коронароангіографія 11.06.2022 стентування передньої міжшлуночкової артерії двома стендами). Стентування ПМІША = 2 стенти від 11.06.2022 Гіпертонічна хвороба ІІІ ст, 2 ст, ризик високий. СН ІІ А, ІІ фк по NYНА., Наслідки перенесеної мінно-вибухової травми від 17.04.2022 року.

3 22.04.2024 року по 26.04.2024 перебував на лікарняному з діагнозом - К87 -гіпертонія з ускладненням Основний криза Активний, К74 ІХС із стенокарлісю Супутний Постінфарктний карліосклероз віл 09.06.2022. Стентування ПМІША = 2 стенти від 11.06.2022. СН ІІ А, ІІ фк по NYНА, Активний. Заключний.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, позивачем належними та допустимими доказами доведено спричинення незаконними діями російської федерації моральної шкоди позивачу. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходив з характеру протиправних дій відповідача та спричинену цим глибину моральних страждань позивача, а також враховував те, що не існує якогось сталого алгоритму визначення розміру моральної шкоди і вона не може бути відшкодована у повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись із зазначеними доводами в повному обсязі з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла.

За змістом положень статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди і відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи ( такі висновки містяться в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати ( Постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Право на життя передбачені Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, ІУ Женевською конвенцією 1949 року про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, розділу ІІ Конституції України.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі "Недайборщ проти Російської Федерації" (Скарга № 42255/04) від 1 липня 2010 року зокрема зазначив: 37. Суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (в числі багатьох прикладів, рішення від 15 жовтня 2009 у справі "Антипенко проти Російської Федерації"(Antipenkov v. Russia), скарга № 33470/03, § 82; Постанова Європейського Суду від 14 лютого 2008 у справі "Пшеничний проти Російської Федерації"(Pshenichnyy v. Russia), скарга № 30422 / 03, § 35 1; рішення у справі Гарабаев проти Російської Федерації (Garabayev v. Russia), скарга № 38411/02, § ИЗ, ECHR 2007-VII (витяги) 2 а також Постанова Європейського Суду від 1 червня 2006 р .) у справі "Грідін проти Російської Федерації"(Gridin v. Russia), скарга № 4171/04, § 20 березня).

З огляду на вказану практику Європейського Суду з прав людини, заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.

Відповідно до вимог «Правила суду - компенсація шкоди», які використовуються Європейським судом з прав людини при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема, п.п. 15 п. 3 цих Правил, встановлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. Заявник, який вважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Європейською конвенцією порушення.

Отже, у даному випадку, позивачем доведено, що внаслідок саме збройної агресії рф проти України, позивач приймав безпосередню участь у бойових діях, які мали істотний вплив на його психічний, фізичний та моральний стан, оскільки за час його перебування у зоні проведення бойових дій на Донецькому напрямку, він неодноразово був свідком загибелі та поранення його товаришів, інших учасників бойових дій та мирних громадян, особисто постійно піддавався ризику поранення та загибелі, сам отримав поранення, що призвело до ампутації нижньої кінцівки, зазнавав інших множинних грубих порушень його конституційних прав, зокрема, гарантованого Конституцією України права на життя, адже, він постійно реально сприймав загрозу бути вбитим.

За наданими по справі доказами вбачається, що життя позивача, внаслідок вищезазначених подій змінилось у негативну сторону, стан здоров`я та психологічне благополуччя суттєво погіршився, що призводить до моральних страждань та відчуття безпорадності.

Отже, у даному випадку позивачем доведено причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою та діями з боку відповідача, які це спричинили.

Таким чином суд прийшов до правильного висновку щодо наявності підстав для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди незаконними діями російської федерації.

Однак, визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, враховуючи ступінь, глибину та характер душевних страждань позивача, істотність вимушених змін у його житті, принципи поміркованості, розумності і справедливості, апеляційний суд вважає дещо заниженим, тому, з урахуванням наданих позивачем документів на підтвердження заявлених позовних вимог, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом збільшення розміру відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача з 4 000 000 грн. до 15 000 000 грн., оскільки вказаний розмір не більший, ніж достатній для розумного задоволення потреб позивача як особи, що має право на відшкодування такої шкоди та не призводить до її збагачення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц зазначено, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

З приводу посилань позивача на розміри моральної шкоди, які стягували суди в аналогічних справах, слід зазначити, що у кожній зі справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності, а тому визначення розміру відшкодування моральної шкоди здійснюється судом у кожному випадку окремо із урахуванням усіх обставин справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання виконання судом обов`язку щодо надання обґрунтування, яке випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи.

Отже, колегія суддів апеляційного суду, погоджується із висновками суду першої інстанції, та вважає, що суд, з урахуванням встановлених фактичних обставин, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуване рішення ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи які стосуються глибини та розміру моральних страждань, які йому завдані незаконними діями відповідача, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині розмірі стягнутої моральної шкоди з 4 000 000 грн. до 15 000 000 грн.

Згідно із ч.13 ст. 141 ЦПК України у випадку коли суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Однак враховуючи те, що рішення змінено тільки в частині розміру стягнутої моральної шкоди, а розмір судового збору у цьому випадку не може перевищувати 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то рішення суду у цій частині не підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2024 року в частині стягнутого розміру моральної шкоди змінити.

Збільшити розмір відшкодування моральної шкоди, стягнутої з держави російська федерація на користь ОСОБА_1 з 4 000 000 грн. до 15 000 000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 лютого 2024 року.

Судді: