Справа № 932/8501/24
Провадження № 2/932/2953/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді-Потоцької С.С., за участю секретаря судового засідання- Карапиш А.М., представника позивача-Чіпа Я.М., відповідача- ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок спричинення дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Чіп Я.М. в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь матеріальну шкоду заподіяну внаслідок спричинення дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 81564, 38 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13000 грн, витрати на проведення експертного товарознавчого дослідження у сумі 6000 грн.

В обґрунтування позову вказує, що 18.07.2024 відповідач ОСОБА_1 о 14:58 годині в м. Дніпро, на перехресті вул. С. Хороброго та А. Фарба, Шевченківського району, керуючи транспортним засобом DACIA LOGAN д.н.з. НОМЕР_1 , перед поворотом ліворуч не надав дорогу автомобілю TOYOTA RAV 4, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача, який рухався у зустрічному напряму по рівнозначній дорозі та допустив із ним зіткнення. Внаслідок цієї ДТП належний позивачу транспортний засіб TOYOTA RAV 4, д.н.з. НОМЕР_2 , зазнав технічних ушкоджень, а позивач матеріального збитку. Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.08.2024 встановлена вина водія ОСОБА_1 у скоєній ДТП.

Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована страховою компанією АТ «СК «АРСК» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності водіїв № ЕР217707605 від 04.11.2023, ліміт відповідальності (страхова сума) за збиток спричинений майну 160000 гривень, франшиза 0 гривень.

За висновком експерта від 17.09.2024 № 9969/1, який складаний судовим експертом Крутінь В.І. на замовлення позивача, вартість матеріального збитку заподіяного позивачу внаслідок пошкодження з вини відповідача автомобіля TOYOTA RAV 4, д.н.з. НОМЕР_2 становить 234133,98 гривень, який складається із вартості відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ в сумі 216141,60 гривень, та втрати товарної вартості 17992,38 гривень.

Страхова компанія виплатила 160000 грн безпосередньо на станцію гарантійного СТО ТОВ «Алмаз Мотор» згідно з рахунком № А1007404 від 26.07.2024 для проведення відновлювального ремонту. Фактична же вартість ремонту автомобіля позивача склала 223572,00 грн, що підтверджується долученим до позову актом виконаних робіт СТО ТОВ «Алмаз Мотор» від 20.09.2024 № А1007404 .

Тому позивач просить суд стягнути з відповідача різницю між страховим відшкодуванням та фактичним розміром спричиненої матеріальної шкоди у сумі 81564,30 гривень та понесених судових витрат.

Ухвалою від 26.09.2024 у справі відкрито провадження, призначені судові засідання.

Відповідач правом подання відзиву не скористався. У судових засіданнях частково визнав позов, так відповідач не заперечував проти задоволення позову у частині стягнення вартості відновлювального ремонту у сумі 63572 грн. Проти стягнення суми втрати товарної вартості автомобіля у розмірі 17992, 38 грн та відшкодування витрат на проведення експертного товарознавчого дослідження у сумі 6000 грн заперечував та зазначив, що, на його думку, автомобіль TOYOTA RAV 4, д.н.з. НОМЕР_2 не втратив товарну вартості, оскільки як коштував до ДТП, та стільки ж і коштує після ДТП. Також зазначив, що підстав для проведення експертизи не було, а позивач здійснив її без необхідності.

У судовому засіданні 20.02.2025 оголошено про перехід до стадії ухвалення рішення та проголошення рішення призначене на 25.02.2025.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думки сторін, дійшов висновку про таке.

Судом встановлено, постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.08.2024 у справі № 932/6881/24 ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу за ст. 124 КУпАП. У постанові зазначено, що 18.07.2024 на перехресті вул. С. Хороброго та А. Фарба, Шевченківського району, ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом DACIA LOGAN д.н.з. НОМЕР_1 , перед поворотом ліворуч не надав дорогу автомобілю TOYOTA RAV 4, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача, який рухався у зустрічному напряму по рівнозначній дорозі та допустив із ним зіткнення, внаслідок якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками (а.с.5).

Транспортний засіб TOYOTA RAV 4, д.н.з. НОМЕР_2 , 2018 року випуску, належить ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с.6).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля «DACIA LOGAN д.н.з. НОМЕР_1 , на час дорожньо-транспортної пригоди застрахована в АТ «СК «АРКС» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 21770765 (а.с.7 зв.б).

Позивач звернувся до ТОВ фірма «Алмаз Моторс Лтд» для проведення відновлювального ремонту транспортного засобу TOYOTA RAV 4, д.н.з. НОМЕР_2 та отримав рахунок від 26.07.2024 № А1007404 . За рахунком від 26.07.2024 № А1007404 розмір витрат за роботи та матеріали для ремонту пошкодженого автомобіля становитиме 220425, 79 грн (а. с. 8).

Позивач направив до АТ «СК «АРКС» розрахунок суми страхового відшкодування по страховому випадку, який трапився 18.07.2024 за участю транспортних засобів TOYOTA RAV 4 д.н.з. НОМЕР_2 та DACIA LOGAN д.н.з. НОМЕР_1 , в якому зазначено, що вартість відновлювального ремонту складає 220425, 79 грн, розмір страхового відшкодування за вирахуванням безумовної франшизи та ліміту відповідальності страховика у разі перерахування на ТОВ фірма «Алмаз Моторс Лтд» складає 160000 грн (а.с.7).

20.09.2024 ТОВ фірма «Алмаз Моторс Лтд» відремонтувало пошкоджений автомобіль TOYOTA RAV 4, д.н.з. НОМЕР_2 , про що складено та підписано акт виконаних робіт від 20.09.2024 № А 1007404 між ТОВ фірма «Алмаз Моторс Лтд» та позивачем на суму 220 425 грн (а. с. 10-11).

За заявою ОСОБА_2 від 04.09.2024 проведено автотоварозначе дослідження експертом-автотоварознавцем В.І. Крутінь, за результатами якого складений висновок експерта від 17.09.2024 № 9969/1 (а.с. 12 зв. б.-16). Відповідно до висновку експерта від 17.09.2024 № 9969/1 вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля TOYOTA RAV 4, д.н.з. НОМЕР_2 становить 234133, 98 грн, втрата товарної вартості складає 17992, 38 грн.

За складання висновку за визначення матеріального збитку авто TOYOTA RAV 4, д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 сплатив виконавцю ФОП ОСОБА_4 6000 грн, що свідчить платіжна інструкція від 04.09.2024 АТ «КБ Приват» на суму 6 000 грн (а. с. 49).

Позивач отримав від АТ «СК «АРСК» страхове відшкодування у сумі 160 000 грн.

Зазначені обставини не заперечувались сторонами, також відповідачем не заперечувалася та визнавалася розмір відновлювального ремонту.

У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом указаної норми, за загальним правилом, шкода підлягає відшкодуванню, по-перше, в повному обсязі, по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"(тут та далі у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

У статті 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Таким чином, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки.

Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно з пунктом 22.1. якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена в порядку, встановленому цим законом.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно зі статтями 29, 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч.2 ст. 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 вересня 2019 року у справі № 545/425/17, від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц та від 19 липня 2021 року у справі № 206/3219/15-ц (провадження № 61-І9062св20).

У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-6691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Аналогічні за змістом висновки щодо відшкодування потерпілому саме вартості відновлюваного ремонту викладено у постановах Верховного Суду від 21.07.2021 по справі 757/33065/18-ц (провадження № 61-691сп21) та від 17.08.2022 у справі № 761/15232/18 (проваджений № 61-19661св20).

Таким чином, якщо сплачене страховиком відшкодування не покриває розмір збитків, завданих потерпілому, останній має право пред`явити до винної особи вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Згідно зі статтями 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або робото здатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів.

Якщо для відновлення пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно-пошкодженого транспортного засобу.

У судовому засіданні відповідач проти задоволення вказаної вимоги не заперечував, останню не оспорював.

Щодо втрати товарної вартості.

Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6. Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6. Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Враховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.

Відповідно до пункту 8.6.1. Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ.

Пунктом 8.6.2. Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі: коли строк експлуатації легкових автомобілів перевищує 5 років для КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших КТЗ (підпункт "а"); заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт "е").

Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли проводиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

Системний аналіз пункту 32.7. частини першої статті 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6., 8.6., 8.6.1., 8.6.2. Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.

При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода в вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Подібні правові висновки висловлено у постанові Верховного Суду від 01.07.2020 у справі № 420/998/18 (провадження № 61-11714св19).

Як встановлено судом, відповідно до висновку експерта від 17.09.2024 № 9969/1 експерта-автотоварознавця В.І. Крутінь, який має кваліфікаціію судового експерта вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля TOYOTA RAV 4, д.н.з. НОМЕР_2 становить 234133, 98 грн, втрата товарної вартості складає 17992, 38 грн та розмір вартості проведеного відновлювального ремонту складає 216141,60 гривень.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Позивач скористався своїм процесуальним правом та надав до суду висновок експерта В.І. Крутінь від 17.09.2024 № 9969/1, складений на підставі огляду транспортного засобу, який проведено ним особисто. Експерт самостійно фіксував всі пошкодження за допомогою спеціальної лінійки та фотографував весь перелік пошкоджень. Експерт ОСОБА_4 обізнаний про кримінальну відповідальність.

Висновок експерта Крутінь В.І. від 17.09.2024 № 9969/1 відповідачем не спростовано, клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи відповідач не заявляв, жодними належними доказами відповідач не спростував позовні вимоги позивача.

Відтак, саме відомості у висновку експерта ОСОБА_4 сприймаються судом як достовірні та обґрунтовані, як такі, що зібрані із дотриманням встановленого законом порядку

Суд встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, врахувавши вказані норми матеріального права, дійшов висновку про те, що завдана позивачу майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу в розмірі 17992,38 грн та вартості відновлювального ремонту 63572 грн, з урахуванням розміру регламентної виплати, підлягає стягненню з відповідача як особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 970 гривень.

Крім цього, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 13000 гривень та витрати на проведення експертизи у розмрі 6 000 грн.

Згідно з положенями п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Нормами ч.6 ст.139 ЦПК України визначено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

У постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі №523/7567/20 (провадження № 61-18501св20) зазначено, що: «судова експертиза - це експертиза проведена експертом (фахівцем) щодо дослідження процесів, явищ, предметів тощо, які є або будуть предметом судового розгляду, а не тільки експертиза, яка призначена судом».

Позивач сплатив на рахунок ФОП ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 6000 грн за визначення матеріального збитку, заподіяного власнику TOYOTA RAV 4, д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.48).

Відтак, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на проведення експертизи у сумі 6000 грн.

Вирішуючи заяву представника позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд зазначає таке.

Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, у позовній заяві, адвокат Чіп Я.М. повідомив суд, що попередній (орієнтовний) розмір витрат на професійну правничу допомогу, які понесла позивач, складає приблизно 13000 грн.

На підтвердження витрат на правничу допомогу представник позивача надав договір про надання правової допомоги від 17.09.2024, укладений між адвокатським обєднанням «Радник» та ОСОБА_2 (а.с. 51 зв.б-ас.52) та платіжну інструкцію від 18.09.2024 про сплату ОСОБА_2 АО «Радник» 13000 грн (а.с.52 зв.б).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 26.06.2019 у справі №200/14113/18-а, від 31.03.2020 у справі №726/549/19, від 21.05.2020 у справі №240/3888/19.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22), постанови Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 369/10907/22 (провадження № 61-16010св23), від 01 травня 2024 року у справі № 557/174/23 (провадження № 61-15995св23).

Суд вважає, що супровід цій справи не потребував вивчення великого обсягу фактичних даних, регулювання даної категорії справи здійснюється невеликим обсягом нормативно-правових актів, справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, підготовка позову у цій справі не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заявлена представником позивача сума судових витрат на правничу допомогу у розмірі 13000 грн є завищеною і непропорційною до предмету спору.

Відтак, з урахуванням викладеного, складності цієї справи, обсягу виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та критерію розумності розміру витрат на професійну правничу допомогу розмір витрат, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, необхідно зменшити з 13000 грн до 5000 грн.

Керуючись ст.ст.: 12, 13, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок спричинення дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) різницю між страховим відшкодуванням та фактичним розміром матеріальної шкоди в сумі 81564,38 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ,) витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн, витрати на проведення експертного товарознавчого дослідження у розмірі 6000 грн, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 970,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Представник позивача: ОСОБА_5 , РНКОПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса АДРЕСА_3 .

Суддя С.С. Потоцька