ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 лютого 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/8758/24

Головуючий у першій інстанції Маринченко О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/245/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шитченко Н.В.,

суддів Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

із секретарем Зіньковець О.О.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Денисенко Ольга Володимирівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 жовтня 2024 року (проголошене о 12 год. 05 хв у м. Чернігів, повне рішення складено 22 жовтня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

У С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати за ним право власності на 1/8 частку двокімнатної квартири, загальною площею 52,2 м кв, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 14 червня 2008 року по 01 жовтня 2020 року сторони перебували у шлюбі, від якого мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу питання про поділ майна не вирішувалось, відповідач сподівався на примирення з позивачкою. 24 лютого 2022 року відбулося повномасштабне вторгнення військ російської федерації на територію України, у зв`язку з чим ОСОБА_1 не зміг реалізувати право на поділ спільного сумісного майна подружжя. З 11 серпня 2023 року позивача призвано на службу до Збройних сил України. Зазначає, що 04 червня 2024 року дізнався про те, що 3/4 частки спільно набутої сторонами у період шлюбу квартири АДРЕСА_2 зареєстровано за донькою позивачки від попереднього шлюбу ОСОБА_4 , а 1/4 частка за відповідачкою. Вважаючи своє та сина сторін ОСОБА_3 право на майно порушеним ОСОБА_1 звернувся з цим позивом.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 жовтня 2024 року позов задоволено повністю. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/8 частку квартири АДРЕСА_2 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частку квартири АДРЕСА_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1479,05 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що, суд, ухвалюючи рішення, правильно встановив обставини справи і застосував норми, які регулюють спірні правовідносини, але дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не пропущено строк позовної давності.

ОСОБА_2 посилається на те, що 28 грудня 2017 року, тобто на час придбання квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 було достеменно відомо про придбання її на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 (3/4 частки) та ОСОБА_2 (1/4 частки).

Скаржниця стверджує, що спір між нею та позивачем з приводу нерухомого майна виник одразу після розірвання шлюбу. Зазначене, на її думку, підтверджується наявною у позивача заборгованістю зі сплати аліментів на утримання їх спільного сина у розмірі 57 441 грн за період з 2017 року по 01 травня 2024 року, при цьому за фактом ухилення від сплати аліментів відкрито кримінальне провадження ЄРДР № 00000193.

Відповідачка звертає увагу суду на те, що позивач після розірвання шлюбу постійно проживав в с. Василева Гута Чернігівського району, що підтверджує його неможливість вільно та безперешкодно розпоряджатись спільним майном подружжя і виникнення між ними спору з приводу нерухомого майна вже в цей період.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 у встановлений судом строк не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення відповідачки, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідачкою ОСОБА_2 не спростовано презумпцію права спільної сумісної власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 , яка набута в період перебування сторін у шлюбі. Районний суд констатував, що строк позовної давності позивачем не пропущено.

З наведеним висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, ураховуючи наступне.

У справі встановлено, що ОСОБА_2 є матір`ю доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 64).

14 червня 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 12 серпня 2020 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції (а.с. 14).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народився син ОСОБА_3 (а.с. 13).

26 грудня 2017 року відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Деснянської районної у місті Чернігові ради «Про надання дозволів на вчинення правочинів щодо житла, майна, право власності на яке або право користування яким мають діти» № 299 дозволено ОСОБА_2 продати однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , 1/2 частина якої належить неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та право користування якою має малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 44)

У витягу з рішення зазначено, що зобов`язано нотаріальну контору правочини продажу та купівлі оформити одночасно. Продаж пов`язаний з одночасною купівлею двокімнатної квартири АДРЕСА_2 . Нотаріальній конторі двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 оформити наступним чином: 3/4 частки - на ім?я неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 1/4 частку на ім`я ОСОБА_2 . Правочин продажу та купівлі дозволяється укласти неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з дозволу матері ОСОБА_2 . Зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у місячний термін після отримання правоустановчих документів на житло, зареєструвати у помешканні малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

28 грудня 2017 року між неповнолітньою ОСОБА_4 , яка діє за згодою матері ОСОБА_2 (продавці) та ОСОБА_5 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким продавці зобов`язуються передати у власність, а покупець прийняти належну продавцям квартиру АДРЕСА_3 , і зобов`язується сплатити її вартість за ціною та на умовах, встановлених у договорі. Квартира, що відчужується, складається з 1 жилої кімнати, житловою площею 19,6 кв м, загальною площею 38,2 кв м (а.с. 135-137).

Того ж дня, 28 грудня 2017 року між ОСОБА_6 (продавець) та неповнолітньою ОСОБА_4 , яка діє за згодою матері ОСОБА_2 (покупці), укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким продавець зобов`язується передати у власність, а покупці прийняти у відповідних частках: 1/4 частку квартири ОСОБА_2 та 3/4 частки квартири ОСОБА_4 , належну продавцю квартиру АДРЕСА_2 , і сплатити її вартість за ціною та на умовах, встановлених у договорі. Квартира, що відчужується, складається з 2 жилих кімнат, житловою площею 28,3 кв м, загальною плошею 52,2 кв м (а.с. 37-41).

У пункті 1.9 указаного договору зазначено, що предмет договору буде спільною частковою власністю покупців: 3/4 частки будуть особистою приватною власністю неповнолітньої ОСОБА_4 ; 1/4 частка квартири буде спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які перебувають у зареєстрованому шлюбі.

28 грудня 2017 року ОСОБА_1 надав згоду на укладення його дружиною ОСОБА_2 наведеного договору купівлі-продажу квартири, за яким купити за ціною та на умовах на її власний розсуд 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 , яка буде придбана в період перебування у зареєстрованому шлюбі та за спільні кошти (а.с. 42).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 жовтня 2020 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що зареєстрований 14 червня 2008 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 673 (а.с. 15-16).

З 11 серпня 2023 року ОСОБА_1 перебуває на військовій службі, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_2 № 5/04 від 04 червня 2024 року (а.с. 17).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 381360846 від 04 червня 2024 року, право власності на квартиру АДРЕСА_2 на праві власності зареєстровано:1/4 частина за ОСОБА_2 , 3/4 частини за ОСОБА_4 (а.с. 19).

Звернувшись з цим позовом, ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на 1/8 частку квартири АДРЕСА_2 , як частку у спільному майні подружжя.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За змістом ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Установивши, що ОСОБА_2 не надано доказів на підтвердження того, що отримані грошові кошти від продажу належної їй частки квартири АДРЕСА_3 було витрачено саме на придбання спірної частки квартири АДРЕСА_2 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачкою не спростовано презумпцію права спільної сумісної власності на 1/4 частку спірної квартири, набутої в період перебування сторін у шлюбі.

Відповідачка ОСОБА_2 не заперечує проти встановлених обставин справи, проте наполягає на тому, що у задоволенні позову суд мав відмовити з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 Сімейного кодексу України до вимоги про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

У частині другій статті 72 СК України та пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15, постанова Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 303/4265/18, провадження № 61-64св20).

Отже, початок перебігу позовної давності у справах про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу реєстрації актів цивільного стану (ст. 106,107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (ст. 109,110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК України), тобто з моменту виникнення спору між ними.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 203/304/17 (провадження № 61-5400св19), від 13 лютого 2020 року у справі № 320/3072/18 (провадження № 61-5819св19), від 13 липня 2020 року у справі № 570/4234/16-ц (провадження № 61-15213св19) та від 24 лютого 2021 року у справі № 303/6365/17 (провадження № 61-13857св19).

Колегія суддів виходить з того, що відповідачкою не надано належних доказів на підтвердження того, що між колишнім подружжям спір з приводу нерухомого майна виник після саме розірвання шлюбу.

Посилання ОСОБА_2 на наявність у позивача заборгованості зі сплати аліментів на утримання спільного сина у розмірі 57 441 грн за період з 2017 року по 01 травня 2024 року та відкриття щодо нього кримінального провадження ЄРДР № 00000193 за фактом ухилення від сплати аліментів суд відхиляє з огляду на те, що зазначене не має правового значення для вирішення спору і не свідчить про те, що ОСОБА_1 , як один із співвласників квартири, дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності у період, про який стверджує відповідачка. Ці обставини можуть свідчити про неналежне виконання позивачем обов`язку з утримання дитини, але не доводять твердження відповідачки про виникнення між нею і позивачем спору з приводу нерухомого майна саме після розірвання шлюбу.

Те, що після припинення шлюбних відносин позивач почав проживати в с. Василева Гута Чернігівського району, не підтверджує позицію ОСОБА_2 про неможливість ОСОБА_1 вільно та безперешкодно розпоряджатись спільним майном подружжя і виникнення між ними спору з приводу нерухомого майна. Матеріали справи не містять доказів звернення позивача/відповідачки до правоохоронних чи судових органів з приводу користування спірною квартирою, набутою у шлюбі. Навпаки, зазначене свідчить про те, що до часу звернення з цим позовом між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 спору щодо поділу майна не існувало, тобто позивач не вважав, що його право на частку у спільному майні оспорюється.

При цьому, заперечуючи проти позову з підстав пропуску строку позовної давності, відповідачка таким чином визнає, що спірна частина квартира була набута за час шлюбу і за спільні кошти, оскільки позовна давність може бути застосована лише до обґрунтованого позову.

Не впливає на правильність вирішення спору те, що на момент придбання квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 було достеменно відомо про її перебування у спільній частковій власності ОСОБА_4 (3/4 частки) та ОСОБА_2 (1/4 частки). Умовами укладеного договору купівлі-продажу спірної квартири передбачено, що 1/4 її частка буде спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які перебувають у зареєстрованому шлюбі (пункт 1.9 договору). Позивач претендує на половину цієї частки і не оспорює частку у власності ОСОБА_4 .

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Отже, доказів, які б свідчили, що після розірвання шлюбу між сторонами виник спір з приводу нерухомого майна, відповідачка не надала, а суд таких обставин не встановив.

Установивши, що позивач строк позовної давності при зверненні до суду не пропустив, районний суд вірно задовольнив позов, пославшись на положення ст. 60, 63 СК України, ст. 368 ЦК України.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують і не дають підстави для скасування правильного по суті судового рішення, яке постановлене з дотриманням вимог закону.

Оскільки за результатами апеляційного перегляду справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 жовтня 2024 року залишено без задоволення, належить поновити дію цього рішення, зупиненого ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 20 грудня 2024 року.

При зверненні з апеляційною скаргою ОСОБА_2 було сплачено судовий збір відповідно до підпунктів 1, 6 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», проте, реквізити, які зазначені у квитанції до платіжної інструкції № 47705496 від 25 листопада 2024 року про сплату ОСОБА_2 судового збору у сумі 2 218,50 грн (а.с. 157), є невірними, тобто кошти сплачені на рахунок, який не призначений для зарахування судового збору за подачу апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду. Ураховуючи наведене, а також залишення апеляційної скарги без задоволення, з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 218,50 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 жовтня 2024 року без змін.

Поновити дію рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 жовтня 2024 року.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь держави 2 218 (дві тисячі двісті вісімнадцять) грн 50 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 лютого 2025 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: О.Є. Мамонова

О.І. Онищенко