Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.02.2025 Справа №607/16431/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Братасюка В.М.,

за участю секретаря судового Тинкалюк Є.I.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі у спрощеному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа Дочірнє підприємство «МЖК ІрЛАГА» ТОВ «МЖК ІрЛАГА», Товариство індивідуальних забудовників «Наука» про усунення перешкод у користуванні майном, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа Дочірнє підприємство «МЖК ІрЛАГА» ТОВ «МЖК ІрЛАГА», Товариство індивідуальних забудовників «Наука» про усунення перешкод у користуванні майном, в якому просить зобов`язати ОСОБА_5 , ОСОБА_6 усунути перешкоди в користуванні приміщенням загального користування, шляхом демонтажу самовільно встановлених стіни з дверима, яка встановлена на 1-му поверсі коридору між квартирами АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 та привівши його у первісний стан згідно проекту будинку.

В обґрунтування уточнених заявлених позовних вимог посилається на те, що він є власником квартири АДРЕСА_3 . Власником квартири АДРЕСА_2 являється відповідач ОСОБА_6 . В лютому 2023 року відповідачі по справі ОСОБА_6 та його дружина ОСОБА_5 у приміщенні загального користування, на 1-му поверсі коридору між квартирами АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 самовільно почали встановлювати стіну з дверима до своєї квартири. Позивач одразу звернувся із заявами до керуючої компанії ДП «МЖК ІрЛАГА» ТОВ «МЖК ІрЛАГА», національної поліції, Тернопільської міської ради з приводу незаконного перепланування коридору загального користування відповідачем. На що керуючою компанією ДП «МЖК ІрЛАГА» ТЗОВ «МЖК ІрЛАГА» 27 лютого 2023 року було складено акт обстеження технічного стану приміщень, згідно якого встановлено, що власники квартири АДРЕСА_4 без належних погоджень встановлюють цегляну стіну, котра зменшує площу загального коридору, будь-яких підтверджуючих документів становлення цегляної стіни власники квартири АДРЕСА_4 не надали.

Крім того, позивач за допомогою адвоката звертався з адвокатськими запитами до відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради, Тернопільського районного управління Головного управління ДСНС України у Тернопільській області з приводу того, чи надавався дозвіл власникам квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_6 або ОСОБА_5 на встановлення добудови в коридорі загального користування зазначеного будинку та чи відповідає вказана добудова встановленим пожежним та архітектурним нормам. Згідно відповідей вищевказаних організацій зазначено, що жодних дозволів власникам квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_6 чи ОСОБА_5 на встановлення добудови в коридорі загального користування зазначеного будинку не надавалися та рекомендовано заявнику звернутися до суду з приводу порушених прав, 12 квітня 2023 року адміністративна комісія виконавчого комітету Тернопільської міської ради постановою №232 визнала відповідача ОСОБА_5 винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 186 КУпАП України та накладено стягнення у вигляді штрафу. Крім того, відповідно до плану проекту будинку 1-го поверху по АДРЕСА_5 в коридорі між квартирами АДРЕСА_1 , АДРЕСА_4 немає перегородок.

У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити.

05.07.2024 представником відповідача, адвокатом Заплітною І.А. через підсистему «Електронний суд» подано суду письмові пояснення, в яких вказано, що будівництво 75-квартирного житлового будинку по АДРЕСА_5 , в якому знаходяться квартири позивача і відповідачів здійснювалося третьою особою - ТІЗ «НАУКА» за кошти індивідуальних забудовників та згідно договору про спільну діяльність, укладеному з управлінням капітального будівництва Тернопільської обласної державної адміністрації, відповідно до якого ТІЗ «НАУКА» повинно було, крім того, збудувати гуртожиток на 126 місць із вбудовано-прибудованими приміщеннями. Учасниками ТІЗ «НАУКА», внісши кошти за дольову участь в будівництві квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 в 75-квартирному житловому будинку стали позивач та ОСОБА_6 . Зважаючи на те, що після будівництва між ТІЗ «НАУКА» та управлінням капітального будівництва Тернопільської обласної державної адміністрації виникли непорозуміння з приводу передачі 75-квартирного житлового будинку, ТІЗ «НАУКА» звернулося з позовом до суду.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 14 травня 2012 року у справі №16/5/5022-126/2012 (12/47/5022-686/2011 (11/18-785)) позов ТІЗ «НАУКА» було задоволено повністю та вирішено виділити товариству індивідуальних забудовників «Наука», АДРЕСА_6 , частку із спільної часткової власності сторін -частину приміщень об?єкту у вигляді 75-квартирного житлового будинку по АДРЕСА_5 , загальною площею 8576,0 кв.м. та частину вбудовано-прибудованих приміщень загальною площею 1400,45 кв.м. по АДРЕСА_5 та визнано за ТІЗ «НАУКА» право власності на це. Серед вказаного вище майна, право власності на яке було визнане за ТІЗ «НАУКА», були і квартири АДРЕСА_1 - площа 124,5 кв.м. , у власність яку в подальшому було передано позивачу згідно договору про дольову участь та квартира АДРЕСА_4 - площа 129,1 кв.м., у власність яку в подальшому було передано ОСОБА_6 згідно договору про дольову участь.

Окрім цього, згідно вказаного вище судового рішення за ТІЗ «НАУКА» визнано право власності і на приміщення загального користування в 75-квартирному житловому будинку, серед яких на 1 поверх: - тамбур - площа 7,8 кв.м.; - сходова клітка площа 11,8 кв.м.; - сміттепровід -площа 4,2 кв.м.; - ліфт - площа 2,7 кв.м.; площа 2,7 кв.м.; - ліфтовий хол - площа 30,9 кв.м. Всього: 60,1 кв.м. Таким чином, первинна площа квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 складала 124,5 кв.м. та 129,1 кв. м. відповідно. Між квартирами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 знаходився ліфтовий хол площею 30,9 кв.м. У 2004 році ТІЗ «НАУКА» було внесено зміни до плану першого поверху 75-квартирного будинку, а саме дозволено включити до площі квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 частину ліфтового холу, що підтверджується копією такого плану. Відповідно, у ліфтовому холі між квартирами АДРЕСА_4 та АДРЕСА_1 дійсно було проведено перепланування. Варто зазначити, що таке перепланування було проведено як відповідачами, так і позивачем. Однак, позивачем, при здійсненні перепланування, вхідні двері було розміщено не згідно плану, а зміщено в сторону ближче до дверей відповідачів. Також зазначає, що перепланування відповідачами здійснювалося не самовільно, а виключно зі згоди ТІЗ «НАУКА», яка станом на сьогодні досі являється власником приміщень загального користування 75-квартирного житлового будинку згідно рішення Господарського суду Тернопільської області від 14 травня 2012 року, оскільки будь-яка інформація щодо передачі ТІЗ «НАУКА» таких приміщень балансоутримувачу, іншій особі чи припинення права власності на такі приміщення відсутня і докази протилежного позивачем не надані.

12 червня 2024 року було подано адвокатський запит до ТІЗ «НАУКА» з проханням повідомити чи передавалися вказані вище приміщення загального користування балансоутримувачу будинку, об`єднанню співвласників багатоквартирного житлового будинку чи будь якій іншій особі. Однак власника відповіді від ТІЗ «НАУКА» не надійшло. В свою чергу, згідно відповіді управителя 75-квартирного житлового будинку ДП «МЖК Ірлага» ТОВ «МЖК Ірлага», останьому ніколи не передавався на баланс вказаний будинок.

Виходячи з відповідей департаменту капітального будівництва Тернопільської обласної військової адміністрації, в експлуатацію здані тільки І та II черги 75-квартирного житлового будинку. III черга в експлуатацію не здана, причини отримання відмов відсутні.

Таким чином, вважає, що приміщення на першому поверсі: - тамбур - площа 7,8 кв.м.; - сходова клітка - площа 11,8 кв.м.; - сміттєпровід -площа 4,2 кв.м.; - ліфт - площа 2,7 кв.м.; площа 2,7 кв.м.; - ліфтовий хол - площа 30,9 кв.м. Всього: 60,1 кв.м., не є спільною сумісною власністю власників квартир, оскільки досі перебувають у власності ТІЗ «НАУКА» і право власності останнього автоматично з переходом права власності на квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 до позивача та відповідачів на такі приміщення не припинилося, оскільки таке не передбачено Цивільним кодексом України.

Також зазначає, що Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», на який посилається позивач, було прийнято в 2015 році, і на його основі в 2015 році було внесено зміни до Цивільного кодексу України, а саме до ст.382, тобто вже після того, як судовим рішення від 2012 року за ТІЗ «НАУКА» визнано право власності на 75-квартирний житловий будинок по АДРЕСА_5 , в тому числі і на приміщення загального користування. Однак, з прийняттям Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» не було внесено змін до ст.346 Цивільного кодексу України та не передбачено підставою припинення права власності на приміщення загального користування багатоквартирного будинку перехід права власності на квартири в будинку до інших осіб та не було врегульовано жодним чином процедуру припинення права власності на такі приміщення, у випадку, якщо таке право власності зареєстровано за іншою особою.

Таким чином, перебуваючи з 2012 року у власності ТІЗ «НАУКА», приміщення

загального користування 75-квартирного житлового будинку не могли стати спільною сумісною власністю співвласників квартир цього будинку. Тому вважає, що посилання позивача до Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» є недоцільним, як і до Закону України «Про об?єднання співласників багатоквартирного житлового будинку», оскільки ОСББ в даному будинку не створено. Виходячи з вище викладеного, вважає, що власник квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_7 не може бути належним позивачем у даній справі, оскільки не є власником чи співвласником приміщень на першому поверсі, а належним позивачем може бути лише ТІЗ «НАУКА», яка таким власником являється згідно рішення суду. Окрім цього, позивачем на наведено та не підкріплено доказами те, що відповідачі чинять йому перешкоди в користуванні приміщенням між квартирами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 , а тому вважає, що позовна заява до задоволення не підлягає.

14.11.2024 судом зареєстровано письмові пояснення подані представником третьої особи ТІЗ «Наука», в яких зазначає, що власник квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 немає вільного доступу у свою квартиру, так як збудована стіна ОСОБА_6 перешкоджає йому користуватись своїм майном належним чином. Відстань між входом у ліфт та збудованою ОСОБА_6 стіною не відповідає ні пожежним, ні санітарним, ні будівельним нормам. Також зазначає, що ОСОБА_5 є неналежним відповідачем, оскільки одноосібним власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_6

18.12.2024 представником позивача подано заперечення на письмові пояснення відповідача, в яких вказує, що подані представником відповідача ОСОБА_5 - адвокатом

Заплітною І. А. письмові пояснення від 26.08.2024 року та додані до них документи, є недопустимими доказами та не можуть братися до уваги пре прийнятті рішення у даній справі. Позивач вважає, що відповідач вводить суд в оману про те, що має погоджені з ТІЗ «Наука» зміни до плану своєї квартири, тому що жодних дозволів власникам квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_6 чи ОСОБА_5 на встановлення добудови в коридорі загального користування зазначеного будинку не надавалися ні відділом державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради, Тернопільським районним управлінням Головного управління ДСНС України з Тернопільській області, ні ТІЗ «Наука». Вказує, що відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 самовільно встановили стіну з дверима у коридорі загального користування на першому поверсі за адресою АДРЕСА_7 , що спричинило відсутність доступу до вказаного приміщення загального користування позивачу та іншим користувачам та власникам квартир вказаного багатоквартирного будинку. А здійснення відповідачами перепланування у коридорі загального користування, завдають незручностей та погіршують умови експлуатації і проживання позивача у своїй квартирі, перешкоджають вільному доступу до загального коридору, яке є приміщенням загального користування.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову та просили відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною першої статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.03.2015, індексний номер 35282630, серії НОМЕР_1 , власником квартири АДРЕСА_3 на праві приватної власності є ОСОБА_1 .

З технічного паспорта від 18.12.2014 на квартиру АДРЕСА_3 , вбачається, що квартира знаходиться на 1-му поверсі 10-ти поверхового будинку.

Судом встановлено також, що поряд з квартирою АДРЕСА_1 , знаходиться квартира АДРЕСА_4 , в якій проживають відповідачі.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з перешкодами, які, на думку позивача, чиняться їй відповідачем у користуванні коридором загального користування.

Так, стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1,2 ст.5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» № 417-VIII від 14.05.2015 спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 6 цього Закону співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09.11.2011 у справі № 1-22/2011 власники квартир дво-або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» № 2866-XIII від 29.11.2001 допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 915/1096/18, від 18.07.2018 у справі № 916/2069/17, від 22.11.2018 у справі № 904/1040/18, від 15.05.2019 у справі № 906/1169/17, від 06.08.2019 у справі № 914/843/17, допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень (постанова Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 904/5047/18).

Отже, переобладнана частина коридору багатоквартирного будинку належить до приміщень загального користування та є допоміжним приміщенням, призначеним для побутового обслуговування житлового будинку, і відноситься до спільної сумісної власності співвласників цього будинку. Співвласники багатоквартирного будинку мають право користування допоміжними приміщеннями, яке здійснюють спільно.

Аналогічні норми містять статті 1 та 5 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що позивач є власником квартири АДРЕСА_3 , а відповідачі квартири АДРЕСА_2 . Дані квартири знаходяться на одному поверсі та межують одна з одною.

Спільним для цих двох квартир є поза квартирний коридор, на який поширюється режим приміщення загального користування, а, відтак, з огляду на положення частини 2 ст. 382 ЦК України, ст. 3 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 1 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» даний коридор є спільною сумісною власністю сторін.

Суд зауважує, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і їх права у цій власності є рівними.

Надаючи оцінку аргументам сторони позивача щодо наявності зі сторони відповідача перешкод, які чиняться позивачу, а саме, що відповідач самовільно зменшив прохідну здатність коридору загального користування та те, що на даний час в коридорі відповідачі використовують його в особистих потребах, суд зазначає таке.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (частина 3 ст. 12 та частина 1 ст. 81 ЦПК України).

З аналізу вказаних норм ЦПК України випливає, що тягар доказування цілком покладається на сторони. Суд, за загальним правилом, позбавлений права самостійно (з власної ініціативи) збирати докази, що стосуються предмета спору. При цьому, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, суд повинен сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України, зокрема і у разі неможливості самостійного подання ними певних доказів.

Наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи встановлюються судом на підставі будь-яких даних (доказів), які, в свою чергу встановлюються певними засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Суд зауважує, що сторони у даній справі не були обмежені у праві подання доказів і суд, дотримуючись принципу змагальності, сприяв сторонам у реалізації ними передбачених ЦПК України прав.

Однак, незважаючи на викладене, стороною позивача на підтвердження обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, не надано суду жодного доказу, який би, відповідаючи критеріям належності, допустимості та достовірності, підтверджував обставини викладені позивачем.

За відсутності доказів, які підтверджують викладені у позові обставини, аргументи сторони позивача набувають форми припущення, на яких не може ґрунтуватися доказування.

Щодо наданих позивачем відповідей на заяви звернення до керуючої компанії ДП «МЖК ІрЛАГА» ТОВ «МЖК ІрЛАГА», національної поліції, Тернопільської міської ради з приводу незаконного перепланування коридору загального користування, то суд їх розцінює, як доказ того, що позивач скористався своїм правом на захист, використавши такий механізм, як звернення із скаргами та заявами у відповідні організації для прийняття рішення та вирішення існуючої проблеми.

Суд встановив, що рішенням Господарського суду Тернопільської області від 14 травня 2012 року у справі № 16/5/5022-126/2012(12/47/5022-636/2011 (11/18-785)) позов ТІЗ «НАУКА» було задоволено повністю та вирішено виділити товариству індивідуальних забудовників «Наука», вул. Кривоноса, 2а м. Тернопіль, частку із спільної часткової власності сторін - частину приміщень об?єкту у вигляді 75-квартирного житлового будинку по АДРЕСА_5 , загальною площею 8576,0 кв.м. та частину вбудовано-прибудованих приміщень загальною площею 1400,45 кв.м. по АДРЕСА_5 .Тернопіль та визнано за ТІЗ «НАУКА» право власності. Серед вказаного вище майна, право власності на яке було визнане за ТІЗ «НАУКА», були і квартири АДРЕСА_1 - площа 124,5 кв.м., у власність яку в подальшому було передано позивачу згідно договору про дольову участь та квартира АДРЕСА_4 - площа 129,1 кв.м., у власність яку в подальшому було передано ОСОБА_6 згідно договору про дольову участь.

Окрім цього, згідно вказаного вище судового рішення за ТІЗ «НАУКА» визнано право власності і на приміщення загального користування в 75-квартирному житловому будинку, серед яких на 1 поверх: - тамбур - площа 7,8 кв.м.; - сходова клітка площа 11,8 кв.м.; - сміттєпровід - площа 4,2 кв.м.; - ліфт - площа 2,7 кв.м.; площа 2,7 кв.м.; - ліфтовий хол - площа 30,9 кв.м. Всього: 60,1 кв.м.

Таким чином, первинна площа квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 складала 124,5 кв.м. та 129,1 кв.м. Відповідно між квартирами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 знаходився ліфтовий хол площею 30,9 кв.м.

У 2004 році ТІЗ «НАУКА» було внесено зміни до плану першого поверху 75-квартирного будинку, а саме дозволено включити до площі квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 частину ліфтового холу, що підтверджується копією такого плану.

Відповідно, у ліфтовому холі між квартирами АДРЕСА_4 та АДРЕСА_1 дійсно було проведено

перепланування. Варто зазначити, що таке перепланування було проведено як відповідачами, так і позивачем.

Однак, позивачем, при здійсненні перепланування, вхідні двері було розміщено не згідно плану, а зміщено ближче в сторону до дверей відповідачів.

Варто зазначити, що перепланування відповідачами здійснювалося не самовільно, а виключно зі згоди ТІЗ «НАУКА», яка станом на сьогодні досі являється власником приміщень загального користування 75-квартирного житлового будинку згідно рішення Господарського суду Тернопільської області від 14 травня 2012 року, оскільки будь яка інформація щодо передачі ТІЗ «НАУКА» таких приміщень балансоутримувачу, іншій особі чи припинення права власності на такі приміщення відсутня і докази протилежного позивачем не надані.

Згідно відповіді управителя 75-квартирного житлового будинку ДП «МЖК Ірлага» ТОВ «МЖК Ірлага», останьому ніколи не передавався на баланс вказаний будинок.

Виходячи з відповідей департаменту капітального будівництва Тернопільської обласної військової адміністрації, в експлуатацію здані тільки І та ІІ черги 75-квартирного житлового будинку. ІІІ черга в експлуатацію не здана, причини отримання відмов відсутні.

Присутній у судовому засіданні, що відбулося 05 липня 2024 року, представник ТІЗ «НАУКА» також підтвердила, що ліфтовий хол на першому поверсі будинку належить

ТІЗ «НАУКА». На запитання суду щодо того, чи пред?являло ТІЗ «НАУКА» будь які претензії ОСОБА_5 щодо ліфтового холу, представник відповіла, що не пред`являло.

Таким чином, суд вважає, що приміщення на першому поверсі: - тамбур - площа 7,8 кв.м.; - сходова клітка - площа 11,8 кв.м.; - сміттепровід -площа 4,2 кв.м.; - ліфт - площа 2,7 кв.м.; площа 2,7 кв.м.; - ліфтовий хол - площа 30,9 кв.м. Всього: 60,1 кв.м., не є спільною сумісною власністю власників квартир, оскільки досі перебувають у власності ТІЗ «НАУКА» і право власності останнього автоматично з переходом права власності на квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 до позивача та відповідачів на такі приміщення не припинилося, оскільки таке не передбачено Цивільним кодексом України.

Згідно зі ст. 346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам?яток культурної спадщини; (Пункт 5 частини першої статті 346 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2518-VI від 09.09.2010 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об?єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; (Пункт 6 частини першої статті 346 в редакції Закону № 1559-VI від 17.11.2009; Пункт 7 частини першої статті 346 виключено на підставі Закону № 1559-VI від 17.11.2009; 8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника; 12) визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави. Частину першу статті 346 доповнено пунктом 12 згідно із Законом № 263-IX від 31.10.2019\

2. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

В такій редакції, окрім ч.12, вказана стаття існувала і станом на 2012 рік, коли право власності на 75-квартирний житловий будинок було зареєстровано за ТІЗ «НАУКА», і станом на 2014 та 2015 роки, коли право власності було зареєстровано за позивачем та відповідачами.

Також варто зазначити, що Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», на який посилаєтся позивач, було прийнято в 2015 році, і на його основі в 2015 році було внесено зміни до Цивільного кодексу України, а саме до ст.382, тобто вже після того, як судовим рішення від 2012 року за ТІЗ «НАУКА» визнано право власності на 75-квартирний житловий будинок по АДРЕСА_5 , в тому числі і на приміщення загального користування.

Однак, з прийняттям Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» не було внесено змін до ст.346 Цивільного кодексу України та не передбачено підставою припинення права власності на приміщення загального користування багатоквартирного будинку перехід права власності на квартири в будинку до інших осіб та не було врегульовано жодним чином процедуру припинення права власності на такі приміщення, у випадку, якщо таке право власності зареєстровано за іншою особою.

Таким чином, перебуваючи з 2012 року у власності ТІЗ «НАУКА», приміщення

загального користування 75-квартирного житлового будинку не могли стати спільною сумісною власністю співвласників квартир цього будинку.

Також варто зазначити, що ОСББ в даному будинку не створено.

Окрім цього, позивачем на доведено те, що відповідачі чинять йому перешкоди в користуванні приміщенням між квартирами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 . Щодо показів свідка - дружини позивача, які вона надала суду в судовому засіданні 05 липня 2024 року, то такі судом до уваги братися не можуть, так як свідок є заінтересованою особою.

Таким чином, суд погоджується з аргументами сторони відповідача щодо необґрунтованості та безпідставності позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене вище, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі у зв`язку з його необґрунтованістю та безпідставністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи ту обставину, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі, судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись Кодексом газорозподільних систем, ст. ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа Дочірнє підприємство «МЖК ІрЛАГА» ТОВ «МЖК

ІрЛАГА», Товариство індивідуальних забудовників «Наука» про усунення перешкод у користуванні приміщенням загального користування у спосіб демонтажу самовільно встановленої стіни з дверима, на 1 поверсі коридору між квартирами АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання АДРЕСА_8 .

Відповідач: ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця проживання АДРЕСА_7 .

Відповідач: ОСОБА_6 , адреса місця проживання АДРЕСА_7 .

Головуючий суддяВ. М. Братасюк