Справа №461/7745/24
пр № 2/464/181/25
У Х В А Л А

10 лютого 2025 року Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді Жили В.С.,

за участі: секретаря судового засідання Харук У.О.,

представника позивача адвоката Думич І.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Львівської області Орач Христини Ігорівни, про визнання заповіту недійсним,

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Галицького районного суду м. Львова з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 від 20.03.2009, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Стецьків О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 102.

Ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова Кітова О.В. від 30.09.2024 справу за вищевказаним позовом передано до Сихівського районного суду м. Львова за підсудністю в порядку ст. 27 ЦПК України.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передано на розгляд судді Жилі В.С.

Ухвалою судді від 28.10.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків, які останньою усунуто 04.11.2024.

Ухвалою судді від 07.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

У підготовчому судовому засіданні судом поставлено на вирішення питання щодо передачі означеної справи за підсудністю до Галицького районного суду м. Львова.

Представник позивачки ОСОБА_4 у підготовчому засіданні вважала за доцільне передати справу на розгляд Галицького районного суду м. Львова, оскільки така не підсудна Сихівському районному суду м. Львова.

У підготовче засідання відповідач ОСОБА_2 та третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Орач Х.І. не з`явилися, належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового засідання. 03.01.2025 до суду надійшла заява приватного нотаріуса Орач Х.І. про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши думку представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

За приписами ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що суд буде вважатися встановленим законом лише за умови, що він утворений безпосередньо на підставі закону, діє в межах своєї предметної, функціональної та територіальної юрисдикції й у законному складі суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Статтями 27, 28, 30 ЦПК України врегульовано питання загальної територіальної підсудності за місцем проживання (місцезнаходженням) відповідача, підсудності справ за вибором позивача та виключної підсудності.

За загальним правилом територіальної підсудності, яке закріплене в ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Виняток із означеного правила становить альтернативна підсудність (стаття 28 ЦПК України) та виключна підсудність (ст. 30 ЦПК України).

Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

У постанові Верховного Суду від 02.02.2022 у справі № 185/8191/16-ц (пр. № 61-15124св20) зазначено, що «виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають з приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Якщо пред`явлено позов про право власності на кілька приміщень, розташованих у різних районах міста чи в різних містах, або позов про поділ спадкового майна, яке складається з кількох об`єктів нерухомості у різних місцевостях, тобто вимоги, для кожної з яких встановлено виключну підсудність, то позов пред`являється до одного із судів за вибором позивача, але за місцезнаходженням основної частини нерухомого майна, яка за своєю вартістю перевищує ті, що знаходяться в інших районах чи місцевостях.

Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення».

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема, щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно, тощо.

Віднесення позовів до виключної підсудності здійснюється, виходячи із критерію їх виникнення з приводу нерухомого майна, навіть коли вимоги не заявлені безпосередньо відносно самого нерухомого майна.

Право на спадкування є не абстрактним, а цілком конкретним і невіддільне від предмету спадкування (спадкового майна). Таким же конкретним є і питання визнання заповіту недійсним, оскільки, його кінцевими метою і результатом є реалізація (захист) права спадкоємців за законом на спадкування певного майна (частки в ньому), тобто, набуття в порядку спадкування у власність майна чи унеможливлення такого

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

За правилами ч. 2 ст. 31 ЦПК України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», якщо після відкриття провадження у справі і до початку судового розгляду виявиться, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності, суд передає справу на розгляд належному суду незалежно від волевиявлення сторін. У разі виявлення під час проведення попереднього судового засідання чи під час судового розгляду справи по суті порушення правил виключної підсудності суд ухвалою передає справу на розгляд іншому суду.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачка ОСОБА_1 звернулася до Галицького районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту, складеного 20.03.2009 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стецьків О.О., зареєстрованого в реєстрі за №102.

Відповідно до змісту заповіту, ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_2 все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом вона матиме право.

Як видно зі змісту позовної заяви та копії матеріалів спадкової справи №1/2024, заведеної після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Орач Х.І., що надійшла до суду на виконання вимог ухвали про відкриття провадження у справі від 07.11.2024, після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне їй нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Отже, спір між сторонами у даній справі виник саме з приводу визнання недійсним заповіту, яким ОСОБА_3 заповідала ОСОБА_2 все належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом вона матиме право. Таким чином, заповіт стосується нерухомого майна квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що також є місцем відкриття спадщини, а тому підсудність означеної справи визначається за правилом виключної підсудності, тобто за місцем знаходження такого нерухомого майна.

Враховуючи наведене в сукупності, оскільки спір стосується нерухомого майна, розташованого в Галицькому районі м. Львова, відтак підстави для розгляду такого позову Сихівським районним судом м. Львова відсутні.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За таких обставин, справу необхідно передати на розгляд Галицького районного суду м. Львова за підсудністю.

Судом враховується також те, що розгляд цивільної справи із недотриманням правил виключної підсудності є порушенням процесуального закону та підставою для скасування рішення суду у такому спорі.

Керуючись статтями 30, 31, 32, 260 ЦПК України, суд,

постановив:

Цивільну справу № 461/7745/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Львівської області Орач Христини Ігорівни, про визнання заповіту недійсним, передати для розгляду за підсудністю доГалицького районного суду м. Львова.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 261 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повну ухвалу складено 14.02.2025.

Суддя Володимир ЖИЛА