Справа № 482/2410/24
Номер провадження 2/482/73/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

13 лютого 2025 року місто Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Кічули В.М., за участю секретаря судового засідання Алєксєєнко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новоодеської міської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання договору купівлі-продажу дійсним, -

встановив:

ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Дмитренка І.М., звернувся до суду із позовом до Новоодеської міської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки дійсним.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.05.2000 року між позивачем та ОСОБА_2 , на універсальній товарній біржі «РіКо-Альянс» було укладено договір купівлі-продажу № 2-109, за яким ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 разом із земельними ділянками, що розташовані за цією ж адресою та призначені для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування будинку. Вказує, що вказаний договір нотаріально посвідчений не був, оскільки цього не вимагав Закон України «Про товарну біржу», який діяв на час укладання договору.

Звернувшись у 2024 році до нотаріуса, з метою переоформлення вказаного нерухомого майна, позивач отримав відмову у вчиненні такої дії, оскільки укладений 12.05.2000 року договір купівлі-продажу є недійсним, так-як нотаріально не посвідчений.

Крім того позивач зазначив, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, у зв`язку із чим повністю втрачено можливість нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, а тому посилаючись на викладене просив суд про визнання такого договору купівлі-продажу дійсним та визнання за ним права власності на нерухоме майно.

Позивач у судове засідання не з`явився, але від його представника адвоката Дмитренка І.М. до суду надійшла заява про підтримання позовної заяви та про розгляд справи без участі сторони позивача.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, але надав до суду письмову заяву, в якій вимоги ОСОБА_1 визнав, справу просив слухати за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

12.05.2000 року на універсальній товарній біржі «РіКо Альянс» між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу цілого житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,2745 га.

Відповідно до цього ж договору купівлі-продажу відчужуване домоволодіння належить колгоспному подвір`ю, головою якого є ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва на право особистої власності на будинок від 08.04.1974 року № 379. При цьому земельна ділянка площею 0,2745 га складається із 0,0788 га, призначених для обслуговування житлового будинку, та 0,1957 га, призначених для ведення особистого підсобного господарства.

Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю, виданого 25.03.1994 року на підставі рішення виконкому Новоодеської міської ради народних депутатів № 23 від 08.02.1994 року на ім`я ОСОБА_2 , їй за життя належала земельна ділянка площею 0,2245 га, з яких 0,0788 га для обслуговування будинку та 0,1957 га для особистого підсобного господарства.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

Згідно відповіді Новоодеської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 03.01.2025 року, спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не заводилася.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно зі ст. 153 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу від 12.05.2000 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 47 УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Зі змісту договору № 2-109 від 12.05.2000 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Товарній Біржі, та згідно пункту 9 цього договору, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов:

а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі;

б) якщо її учасниками є члени біржі;

в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.

Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України.

Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Закон України «Про товарну біржу, в редакції, діючий на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржи та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості.

При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році.

У редакції Закону України «Про товарну біржу», що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірного майна у 2000 році, не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст. 15 цього Закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі.

Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам.

Водночас зазначений договір купівлі-продажу у встановленому законом порядку недійсним, як оспорюваний, в частині невідповідності вимогам Закону України «Про товарну біржу», не визнавався.

Крім того згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави для визнання такого договору купівлі продажу дійсним.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 76, 141, 259, 264, 265, 273, 285 ЦПК України, суд-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Новоодеської міської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу від 12 травня 2000 року укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , за яким ОСОБА_1 придбав житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,2745 га, яка складається із земельної ділянки площею 0,0788 га, призначеної для обслуговування житлового будинку, та площею 0,1957 га, призначеної для ведення особистого підсобного господарства.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на:

-житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 ;

-земельну ділянку призначену для обслуговування будинку за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0788 га, відповідно до державного акта виданого 25.03.1994 року на підставі рішення виконкому Новоодеської міської ради народних депутатів № 23 від 08.02.1994 року;

-земельну ділянку призначену для особистого підсобного господарства за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,1957 га, відповідно до державного акта виданого 25.03.1994 року на підставі рішення виконкому Новоодеської міської ради народних депутатів № 23 від 08.02.1994 року;

Судові витрати по справі залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя В.М. Кічула