Справа № 133/1979/23
Провадження № 22-ц/801/259/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пєтухова Н. О.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 рокуСправа № 133/1979/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С. Г., Сала Т. Б.,

з участю секретаря судового засідання Кашпрук М. Г.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Махнівська сільська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 вересня 2024 року, ухвалене у складі судді Пєтухової Н. О. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Махнівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дядько ОСОБА_2 . За життя ОСОБА_2 заповіт не склав, спадкова справа не заведена.

Померлий був рідним братом ОСОБА_3 - батька позивача, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 85 років, тобто до смерті свого рідного брата, а тому позивач має право на спадкування після смерті дядька за правом представлення.

Однак документи, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 був ріднім братом ОСОБА_2 у позивача відсутні.

Для прийняття спадщини після смерті дядька, позивач звернувся до нотаріуса, яка у письмову порядку повідомила, що він є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 , однак пропустив строк на подання заяви про прийняття спадщини, у зв`язку із чим йому слід звернутися до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Поважними причинами пропущення строку на прийняття спадщини після смерті дядька позивач зазначає запровадження 12 березня 2020 року карантинних заходів у зв`язку із «Ковід-19», запровадження воєнного стану, а також лікування ОСОБА_1 від важкої хвороби.

Покликаючись на викладене, ОСОБА_1 у заявленому позові просив суд:

- встановити факт родинних відносин, а саме, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 та померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 були рідними братами;

- визначити позивачу додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його дядька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю три місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 вересня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що позивачем в розпорядження суду не було надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. 76-78 ЦПК України, які б дали змогу встановити наявність обставин справи, на які посилається заявник, та були б достатніми для підтвердження факту родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Так, додані до позову документи не доводять факту родинних відносин між останніми. Позивачем у позові було зазначено, що ним будуть надані додаткові докази до початку розгляду справи на підтвердження факту родинних відносин між вказаними особами, однак таких доказів суду надано не було. Клопотань про витребування доказів, виклик свідків тощо до суду не надходило.

Відтак суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині встановлення факту родинних відносин, за їх недоведеністю.

Позовна вимога про надання строку для подання заяви про прийняття спадщини є похідною від вимоги про встановлення факту родинних відносин, яка задоволенню не підлягає, а тому в цій частині вимог потрібно також відмовити.

Також місцевий суд зауважив, що визнання позову відповідачем та задоволення позову суперечить вимогам закону, оскільки позивач не довів законність своїх вимог, відповідач у судовому засіданні участі не приймав і суд був позбавлений можливості роз`яснити йому наслідки визнання позову, тому суд вважає за необхідне відмовити у прийнятті визнання відповідачем позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 10 грудня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Медвецький С. К., Сало Т. Б.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 січня 2025 року справу призначено до розгляду на 30 січня 2025 року на 10 год. 20 хв.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30 січня 2025 року строк розгляду апеляційної скарги продовжено на п`ятнадцять днів, розгляд справи відкладено на 13.02.2025 року о 11.00 год.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 13 лютого 2025 року суддю Медвецького С. К. замінено на суддю Копаничук С. Г.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до доводів позовної заяви.

Суд першої інстанції допустив порушення вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, оскільки не виніс ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову та не відклав у зв`язку із цим розгляд справи, що позбавило позивача можливості подати додаткові докази. Окрім того місцевий суд не зазначив у чому саме визнання позову відповідачем суперечить закону.

Нотаріусом Шостаківському А. М. було роз`яснено, що він є спадкоємцем після смерті дядька ОСОБА_2 , а Махнівська сільська рада визнала позов повністю, тому підстав для відмови у його задоволенні суд не мав.

Також після відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду, ОСОБА_1 було подано клопотання про виклик свідків, яке залишено без розгляду, у зв`язку із тим, що клопотання подано без додержання вимог ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

В судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, позивач апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені у ній підстави.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини, встановлені судом

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 7 травня 1956 року (а. с. 13).

Як видно із копії свідоцтва про одруження від 09 листопада 1954 року, що було укладено шлюб між ОСОБА_3 , 1930 року народження, та ОСОБА_4 , 1931 року народження (а. с.15).

Згідно із копією свідоцтва про одруження від 10 липня 1963 року, ОСОБА_2 , 1936 року народження було укладено шлюб із ОСОБА_5 , 1941 року народження (а. с. 14).

Відповідно до довідки Державного архіву Вінницької області №07-79/7 від 25 січня 2023 року книга актових записів про народження громадян по с. Комсомольське Комсомольського району (нині - с. Махнівка Козятинського району) Вінницької області за 1936 рік у фондах архіву відсутня, у зв`язку з чим неможливо виявити запис про народження ОСОБА_2 (а. с. 19).

Згідно із довідкою Державного архіву Вінницької області №07-137/7 від 25 січня 2023 року, книга актових записів про народження громадян по с. Махнівка Махнівського району (нині - с. Махнівка Козятинського району) Вінницької області за 1930 рік у фондах архіву відсутня, у зв`язку з чим неможливо виявити запис про народження ОСОБА_3 (а. с. 20).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер (а. с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 11).

Відповідно до довідки Махнівської сільської ради № 74 від 09 січня 2023 року ОСОБА_2 по день смерті проживав постійно та був зареєстрований в АДРЕСА_1 (а. с. 21).

Відповідно до довідки Махнівської сільської ради № 360 від 05 квітня 2023 року за ОСОБА_2 згідно запису погосподарської книги Махнівської сільської ради за 2021-2025 роки №13, особового рахунку № НОМЕР_1 рахується вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, присадибна ділянка становить 0,2019 га (а. с. 22).

Як видно із відповіді приватного нотаріуса Хмільницького РНО Барської І. О., наданої ОСОБА_1 , від 06 квітня 2023 року №76/01/16, що він є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 , однак за результатами ознайомлення з представленими заявником документами встановлено, що у нього відсутні докази прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рекомендовано ОСОБА_1 звернутися до суду для вирішення питання щодо визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини (а. с. 16).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника справи, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про встановлення факту, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 та померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 були рідними братами, а також просив суд визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було надано належних доказів на підтвердження факту родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а позовна вимога про надання додаткового строку для прийняття спадщини є похідною від вимоги про встановлення факту.

Із таким висновком місцевого суду колегія суддів не погоджується.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

У цій справі встановлено, що метою встановлення факту родинних відносин між померлими ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а саме те, що вони були рідними братами, необхідно позивачу для прийняття спадщини після смерті дядька за правом представлення після смерті батька.

Отже встановлення вказаного факту має визначені юридичні наслідки, що полягають у отриманні статусу спадкоємця.

Згідно зі ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до ч. 3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Таким чином, для одержання позивачем права на спадкування після смерті дядька за правом представлення необхідне встановлення факту, що його померлий батько ОСОБА_3 та померлий ОСОБА_2 були рідними братами.

Водночас, як встановлено із матеріалів справи, такий факт ніким не заперечується та не оспорюється: ані відповідачем у справі, який визнав позовні вимоги ОСОБА_1 (а. с. 32), ані приватним нотаріусом, яка у своїй відповіді від 06 квітня 2023 року №76/01/16, вказала, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 , а також роз`яснила ОСОБА_1 право на звернення до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті дядька.

Відтак вказаний факт за встановлених обставин, на переконання колегії суддів, не підлягає встановленню у судовому порядку, а тому позовна вимога не може бути задоволена.

Щодо визначення ОСОБА_1 додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 апеляційний суд зазначає таке.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1220, 1222 ЦК України).

Як зазначалося, відповідно до вимог статей 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

За змістом статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Частинами 1, 3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Як видно із матеріалів справи ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідь нотаріусом про необхідність позивачу звернутися до суду із заявою про визначення додатково строку для прийняття спадщини була надана ОСОБА_1 06 квітня 2023 року.

Із цим позовом він звернувся до суду 08 червня 2023 року.

Отже, строк для прийняття спадщини пропущений ОСОБА_1 на більш ніж три роки.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що поважними причинами пропущення строку на прийняття спадщини після смерті дядька позивач зазначає запровадження 12 березня 2020 року карантинних заходів у зв`язку із «Ковід-19», запровадження воєнного стану, а також лікування ОСОБА_1 від важкої хвороби.

Водночас, позивач не надав жодних належних та допустимих доказів перебування на лікуванні ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції.

Також позивач не надав доказів того, яким чином введення карантинних заходів у зв`язку із «Ковід-19» та введення воєнного стану об`єктивно унеможливили його звернення із заявою про прийняття спадщини, адже самі по собі ці факти не можуть беззаперечно свідчити про наявність непереборних обставин для вчинення відповідних дій позивачем протягом такого тривалого строку.

Окрім того, як встановлено із матеріалів справи, померлий ОСОБА_2 за життя був одружений, проте позивачем не надано суду відомостей про інших потенційних спадкоємців ОСОБА_2 , а відтак суд позбавлений можливості достеменно встановити чи у справі правильно визначено коло відповідачів.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Таким чином, обов`язок по доказуванню позовних вимог і обставин, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, покладається на нього.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, колегія суддів виснує, що під час розгляду справи позивачем не було доведено належними та допустимими доказами обставини, на які він посилався у позовній заяві, а тому у задоволенні позовних вимог про надання додаткового строку для прийняття спадщини слід відмовити.

На викладене місцевий суд уваги не звернув та хоча дійшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову, проте помилково мотивував своє рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог з інших підстав.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 по суті задоволенню не підлягають, понесені судові витрати у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції слід залишити за ним.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Махнівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Судові витрати, понесені ОСОБА_1 у судах першої та апеляційної інстанцій, залишити за ним.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді С. Г. Копаничук

Т. Б. Сало