Провадження № 2/522/2442/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси:

у складі: головуючої судді Ковтун Ю.І.,

за участі секретаря Лахматової С.В.,

представника прокуратури Рубанової Н.О.,

представника ОМР Лебедєвої Д.Ф.,

представника відповідача адвоката Костинюка Ю.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом Заступника керівника Приморської окружної прокуратури м.Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора та визнання недійсним договору дарування, -

В С Т А Н О В И В:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Заступника керівника Приморської окружної прокуратури м.Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора та визнання недійсним договору дарування, в якій просить: визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 63726340 від 30.05.2022 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з одночасним закриттям реєстраційного розділу об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером: 01; визнати недійсним договір дарування № 1342 від 30.05.2022, відповідно до якого ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) прийняв у власність квартиру, загальною площею 84,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 ; стягнути з відповідача на користь Одеської обласної прокуратури сплачений судовий збір.

В обґрунтування позову зазначено, що Постановою Одеського апеляційного суду від 19.09.2023 у справі №522/3835/22 позов Приморської окружної прокуратури м.Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_2 про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, рішення державного реєстратора та звільнення земельної ділянки, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва за адресою: АДРЕСА_2 , задоволено повністю. Судом апеляційної інстанції у постанові від 19.09.2023 у справі № 522/3835/22 встановлено, що проведення реконструкції квартири за зазначеною адресою, в результаті якої загальна площа квартири змінена з 51,7 кв.м. на 84,7 кв.м., відбулась за рахунок земельної ділянки територіальної громади м. Одеси за адресою: АДРЕСА_2 . Таким чином, з комунальної власності вибула земельна ділянка орієнтованою площею більше ніж 30 кв.м. Також, апеляційним судом встановлено, що рішення державного реєстратора від 02 липня 2019 року індексний номер рішення: 47577315 про зміну загальної площі квартири АДРЕСА_3 з 51,7 кв.м. на 84,7 кв.м. підлягає скасуванню у судовому порядку як таке, що порушує права територіальної громади м. Одеси на земельну ділянку, на якій цей об`єкт знаходиться, та як таке, що прийняте із порушенням законодавства за відсутності документів, що підтверджують виникнення права власності на самочинно збудований (прибудований) об`єкт площею 33 кв.м. Одеський апеляційний суд також дійшов висновку, що спірна споруда є самочинно збудованою, яка розташована на землях територіальної громади м. Одеси та є перешкодою для реалізації територіальною громадою м. Одеси своїх повноважень як власника відповідної земельної ділянки, а тому даний об`єкт (прибудова) загальною площею 33 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 - підлягає знесенню. Проте, вже після ухвалення Одеським апеляційним судомпостанови від 19.09.2023, на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що ОСОБА_2 , під час розгляду справи в суді першої інстанції передала у власність свого батька - ОСОБА_1 вказаний об`єкт нерухомості аби унеможливити відновлення порушених прав територіальної громади м. Одеси, а саме: звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення за власний рахунок об`єкта самочинного будівництва. Рішення державного реєстратора, яким загальну площу квартири змінено з 51,7 кв.м. на 84,7 кв.м., скасовано судом апеляційної інстанції, оскільки підтверджено, що воно порушує права територіальної громади м. Одеси на земельну ділянку, на якій цей об`єкт знаходиться. Отже, як наслідок, вважають, що рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 63726340 від 30.05.2022 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 є таким, що суперечить вимогам діючого законодавства та призводить до порушення інтересів держави. Оскільки, постановою Одеського апеляційного суду від 19.09.2023 скасовано рішення державного реєстратора прав та їх обтяжень індексний номер: 47577315 від 02.07.2019 про зміну загальної площі квартири, а також припинено право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 84,7 кв.м. з одночасним закриттям реєстраційного розділу об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером: 01, вважають, що договір дарування є таким, що порушує інтереси держави та укладений, з метою унеможливлення виконання рішення суду та відновлення порушених прав територіальної громади м. Одеси. Крім того, договір дарування № 1342 від 30.05.2022 укладений з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки первісна реєстрація права власності на спірний об`єкт нерухомого майна проведена всупереч вимогам законодавства України, що також підтверджено постановою Одеського апеляційного суду від 19.09.2023 у справі № 522/3835/23. На підставі викладеного, оскільки квартира АДРЕСА_4 за вказаною адресою самочинно реконструйована без відповідних дозвільних документів, на земельній ділянці комунальної власності, на яку відсутні правовстановлюючі документи, чим порушуються інтереси держави і суспільства - договір про передачу права власності ОСОБА_1 на спірну квартиру АДРЕСА_3 суперечить положенням чинного законодавства України, що дає підстави для визнання правочину недійсним на підставі статті 215 ЦК України.

Ухвалою суду від 08 листопада 2023 року частково задоволено заяву позивача Заступника керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси про забезпечення позову. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . У задоволенні іншої частини заяви відмовлено (т. 1 а.с. 67 69).

Ухвалою суду від 14 листопада 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявоюЗаступника керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження (т. 1 а.с. 70 71).

13.05.2024 на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Костинюка Ю.Д. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги вважає безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначив, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, а задоволення позовних вимог призведе до втрати ним права власності на квартиру та буде становити непропорційне втручання у його право на мирне володіння майном, гарантоване статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. ОСОБА_1 30 червня 2022 року на підставі договору дарування набув від ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_3 , площею 84,7 кв.м. Вказана площа квартири була сформована за наслідками реконструкції за результатами якої площа квартири збільшилась з 51,7 кв.м. до 84,7 кв.м. В свою чергу, ОСОБА_2 набула право власності на вказану квартиру (площею 51,7 кв.м.) від ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу 11 вересня 2018 року. Вищезазначений договір є чинним, а його дійсність не оспорюється. Отже, ОСОБА_2 була власником та правомірно володіла квартирою АДРЕСА_3 . Квартира не входить до переліку майна, що не може перебувати у приватній власності або обіг якого є обмеженим. Відтак, ОСОБА_2 мала право на укладення договору щодо відчуження належної їй квартири. Згідно із ч.1 ст. 330 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Отже, ОСОБА_1 правомірно набув право власності на квартиру АДРЕСА_3 . В свою чергу, задоволення позовних вимог призведене не лише до припинення володіння ОСОБА_1 прибудовою площею 33 кв.м., а до припинення загалом права власності ОСОБА_1 на всю належну йому квартиру. За змістом позовної заяви право власності територіальної громади порушує виключно прибудова площею 33 кв.м. В свою чергу, будь-яких вимог чи претензій щодо володіння іншою частиною квартири АДРЕСА_4 позивач не заявляє. Захист права власності територіальної громади від самочинної прибудови площею 33 кв.м. не може мати наслідком втрату ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_3 , оскільки перебування вказаної квартири у власності ОСОБА_1 не порушує прав територіальної громади міста Одеси. Зазначив, що позивач намагається позбавити добросовісного набувача ОСОБА_1 права власності на належну йому квартиру без сплати йому будь-якої компенсації. Припинення права власності ОСОБА_1 , відповідно до позовних вимог, буде непропорційним втручанням у право на мирне володіння ОСОБА_1 та покладе на нього надмірний тягар. Правові підстави для визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора та визнання недійсним договору дарування відсутні. Також відсутні підстави для представництва прокурором інтересів держави. Заступником керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси не доведено наявності передбачених законом підстав для здійснення захисту інтересів держави, що є підставою для відмови у задоволенні позову у даній справі (т. 1 а.с.117 123).

04.06.2024 на адресу суду від Заступника керівника Приморської окружної прокуратури м.Одеси надійшли письмові пояснення, відповідно до яких зазначив, що ОСОБА_2 , під час розгляду в суді першої інстанції цивільної справи щодо скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, рішення державного реєстратора та звільнення земельної ділянки, шляхом зобов`язання останньої знести об`єкт самочинного будівництва за адресою: АДРЕСА_2 передала спірний об`єкт нерухомого майна у власність своєму батьку ОСОБА_1 . Зазначені обставини були встановлені вже після ухвалення Одеським апеляційним судом постанови від 19.09.2023, якою позов прокуратури задоволено в повному обсязі. З огляду на викладене, виконати постанову Одеського апеляційного суду від 19.09.2023 щодо зобов`язання ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення за власний рахунок об`єкта самочинного будівництва за адресою: АДРЕСА_5 та привести його у відповідності до технічної документації неможливо без скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 та визнання недійсним договору дарування, на підставі якого дане право власності було зареєстровано, зважаючи на те, що вказаними рішеннями порушено інтереси територіальної громади м. Одеси, оскільки законний власник не може реалізовувати свої повноваження стосовно вільного розпорядження земельною ділянкою. Відповідач знав, що отримує у власність квартиру, яка є предметом судового розгляду та, у випадку задоволення позовних вимог прокурора, може бути знесена за рішенням суду, як самовільно реконструйована на земельній ділянці комунальної форми власності. Також зазначив, що прокурор, вважаючи, що діями (бездіяльністю) відповідача порушуються державні інтереси, має не тільки законне право, а й обов`язок здійснити захист таких інтересів, обравши при цьому один із способів захисту, передбачений процесуальним законом. Ураховуючи бездіяльність Одеської міської ради протягом розумного строку на факти порушення інтересів держави, наявні підстави для звернення прокурора із відповідним позовом до суду в інтересах держави в особі Одеської міської ради (т. 1 а.с.136 151).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2024 року закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом Заступника керівника Приморської окружної прокуратури м.Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора та визнання недійсним договору дарування та призначено справу до судового розгляду по суті (т. 1 а.с.159).

У судовому засіданні представник прокуратури - Рубанова Н.О. позов підтримала та просила його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник Одеської міської ради - Лебедєва Д.Ф. у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представника відповідача адвокат Костинюк Ю.Д. у судовому засіданні позов не визнав та просив у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Вислухавши пояснення представників сторін, оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як слідує з договору дарування від 13 травня 2022 року, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. та зареєстровано в реєстрі за № 1342, ОСОБА_2 передала безоплатно в дарунок, а ОСОБА_1 прийняв у власність квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , яка складається в цілому з двох житлових кімнат та підсобних приміщень. Загальна площа квартири 84,7 кв.м., житлова площа 75,3 кв.м. (т. 1 а.с. 57).

Відповідно до інформаційної довідки 347191614 від 19.09.2023 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 30.05.2022 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , державний реєстратор: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Іллічова Н.А.; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 63726340 від 30.05.2022, приватний нотаріус Іллічова Н.А., Одеський міський нотаріальний округ, Одеська обл.; документи подані для державної реєстрації: договір дарування, серія та номер: 1342, виданий 30.05.2022, видавник: Іллічова Н.А., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу (т. 1 а.с. 51 - 56).

Проте, матеріалами справи встановлено, що постановою Одеського апеляційного суду від 19.09.2023 у справі № 522/3835/22 задоволено апеляційні скарги заступника керівника Одеської обласної прокуратури Максима Раковича та Одеської міської ради. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов заступника керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_2 про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, рішення державного реєстратора, звільнення земельної ділянки шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва задоволено.

Скасовано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації № ОД 60 від 19.06.2019 «Реконструкцію квартири АДРЕСА_4 без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані з улаштуванням вхідної групи», за адресою: АДРЕСА_2 , видану Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради.

Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 47577315 від 02.07.2019 про зміну загальної площі на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_2 .

Припинено право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 84,7 кв. м з одночасним закриттям реєстраційного розділу об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером: 01.

Зобов`язано ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення за власний рахунок об`єкта самочинного будівництва за адресою: АДРЕСА_5 , та привести його у відповідності до технічного паспорту від 30.08.1996 року (т. 1 а.с. 34 50).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2024 року у справі справа № 522/3835/22 касаційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Костинюка Юрія Дмитровича залишено без задоволення. Постанову Одеського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року залишено без змін (т. 1 а.с. 98 - 114).

За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Під час розгляду справи суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

За загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності не має. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права. Зміст приписів статті 376 ЦК України засвідчує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізащї (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного (див. постанови від 7 квітня 2020 року справі № 916/2791/13 (пункти 6.31-6.33) та від 23 червня 2020 року у у справі № 680/214/16-ц) (пункти 53-56)).

Згідно встановлених у справі № 522/3835/22 обставин, спірна споруда є об`єктом самочинного будівництва та перешкодою для реалізації територіальною громадою м. Одеси своїх повноважень як власника відповідної земельної ділянки, тому даний об`єкт (прибудова) загальною площею 33 кв.м за адресою: АДРЕСА_5 підлягає знесенню.

Разом з цим, судом установлено, що після звернення заступника керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради з позовом до ОСОБА_2 про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, рішення державного реєстратора, звільнення земельної ділянки шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва, остання відчужила спірну квартиру батьку ОСОБА_1 під час розгляду судової справи № 522/3835/22, а ОСОБА_1 набув спірний об`єкт нерухомості за договором дарування, що свідчить про недобросовісність таких дій та зловживання своїми цивільними правами, на шкоду правам інших осіб.

У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2021 року в справі №908/794/19 суд наголошує, що правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або невиконання судового рішення.

У постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року за наслідками розгляду цивільної справи № 910/12787/17 зазначено, що «спосіб захисту може бути визначено концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на проведення сторін недійсного правочину до того стану, який вони мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи сторона (сторони) правочину перебували у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша законна реалізація заінтересованою особою її прав».

Отже, виходячи з вищевикладеного, правових висновків Верховного Суду вбачається, що позивач, реалізуючи своє право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, де він не є стороною, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд має перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.

При цьому, порушенням розуміється такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке. Порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. За наслідками задоволення такого позову має відбуватися поновлення (захист) майнових прав позивача або ж його інтереси можуть бути реалізовані, внаслідок чого він зможе набути прав.

Відповідно до ст.2 ч.1 п.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 26 Закону у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Відповідно ст. 11 Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст. 27 ч.1 п.9 Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Під час вирішення даного спору, проаналізувавши всі наявні матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що укладення оспорюваного договору унеможливлює виконання постанови Одеського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року у справі № 522/3835/22, зокрема, в частині припинення права власності на спірний об`єкт нерухомості з одночасним закриттям реєстраційного розділу об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером: 01 та зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва,а тому в даних правовідносинах належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання недійсним договору дарування № 1342 від 30.05.2022, що обумовить анулювання наслідків укладення такого договору.

При цьому, з приводу застосування ст. 1 Першого протоколу до Конвенції у постанові від 20.07.2022 у справі № 923/196/20 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що можливість втручання у право власності шляхом визнання недійсними правочинів передбачена у ЦК України. Підстави для такого визнання є доступними, чіткими, а наслідки їхнього застосування - передбачуваними для сторін правочинів. За обставин цієї справи метою позивача як сторони спірного договору купівлі- продажу, який звернувся до суду, був контроль за користуванням земельною ділянкою через недобросовісне заволодіння нею з боку відповідача, який для того, аби оминути конкурентні засади її придбання, надав недостовірну інформацію про наявність у нього права власності на об`єкт незавершеного будівництва позивачеві. Такий об`єкт був і є самочинним будівництвом, право власності на яке не могло виникнути з факту його державної реєстрації та за відсутності будь-якого права на спорудження цього об`єкта на первинній земельній ділянці. А тому у відповідача завідомо не було підстав претендувати на її придбання на неконкурентних умовах.

Щодо посилань відповідача на те, що у прокурора відсутні підстави для представництва м інтересів держави, суд вважає за необхідне врахувати наступне.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 4 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Передумовою участі органів та осіб в цивільному процесі є набуття ними цивільного процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право представляти інтереси інших суб`єктів, та наявність процесуальної правосуб`єктності, яка передбачає процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.

Згідно з пунктом 3 частини першої та частиною другою статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

На прокуратуру покладаються функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III ЦПК України (стаття 2 Закону України «Про прокуратуру»; далі - Закон № 1697-VII). Прокуратура виконує функцію нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді .

Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятої 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

ЄСПЛ звертав увагу на те, що підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або ж у тому разі, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти росії» (Menchinskaya v. russia, заява № 42454/02, § 35)).

Випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді визначені у Законі № 1697-VII, частина третя статті 23 якого визначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Відповідно до частини четвертої статті 23 вказаного Закону наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 37)).

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 69)).

При цьому склад відповідачів визначається прокурором самостійно в кожному конкретному випадку залежно від характеру спірних правовідносин, змісту порушених прав та інтересів держави, суб`єктів, які мають здійснювати захист цих прав та інтересів у відповідній сфері, обраного прокурором способу захисту останніх, який повинен бути ефективним та спрямованим на повне поновлення порушеного або оспорюваного права (тобто не має потребувати додаткового звернення з іншими вимогами до учасників спірних правовідносин) тощо.

У рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(ІІ)/2019 Конституційний Суд України вказав, що стосовно повноваження прокуратури щодо представництва інтересів держави в суді в Основному Законі України міститься застереження «у виключних випадках і в порядку, що визначені законом». Про такі випадки йдеться, зокрема, у частині третій статті 23 Закону № 1697-VII. На думку Конституційного Суду України, це обумовлюється недопущенням свавільного втручання прокуратури у здійснення господарської та статутної діяльності юридичних осіб, досягнення цілей функціонування учасника відповідних правовідносин, виконання ним договірних зобов`язань тощо. При цьому на прокуратуру покладається обов`язок щодо обґрунтування необхідності такого втручання.

У рішенні від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами органів державної влади, органів місцевого самоврядування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 виснувала про те, що, звертаючись до компетентного органу перед пред`явленням позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону № 1697-VII, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення (пункт 39).

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників як значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо (пункт 40 зазначеної постанови).

Таким чином, за наявності органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист інтересів держави саме у спірних правовідносинах, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону № 1697-VII, і якщо цей компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо, чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Тобто, суд самостійно перевіряє, чи справді відсутній орган, що мав би для захисту інтересів держави звернутися до суду з таким позовом, як заявив прокурор. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження такого захисту (пункт 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц). Інакше кажучи, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює (пункт 26 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18).

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Приморською окружною прокуратурою м. Одеси на адресу Одеської міської ради направлено лист № 52-10142ВИХ-23 від 25.09.2023 щодо отримання інформації про вжиті з боку територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради заходи реагування стосовно захисту комунальної власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , а саме чи зверталась Одеська міська рада до суду з відповідним позовом до ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора та визнання недійсним договору дарування на квартиру АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 58 - 59).

Листом Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради листом №01-19/1681 від 06.10.2023, на підставі інформації Юридичного департаменту Одеської міської ради, на адресу Приморської окружної прокуратури м. Одеси повідомлено, що Одеською міською радою позовна заява стосовно захисту прав територіальної громади на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 до теперішнього власника ОСОБА_1 не подавалась (т. 1 а.с. 60).

Суд, з огляду зазначені листи та судову практику не погоджується з доводами відповідача про те, що прокурор не підтвердив підстави для представництва інтересів держави у цій справі.

З урахуванням вищезазначеного, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з врахуванням часткового задоволення позовних вимог, з відповідача підлягають стягненню на користь Одеської обласної прокуратури понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 4026,00 грн.

Керуючись ст.ст. 10-13, 81, 89, 141, 258, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Заступника керівника Приморської окружної прокуратури м.Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора та визнання недійсним договору дарування, задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування, укладений 30 травня 2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1342.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Одеської обласної прокуратури() судовий збір у розмірі 4026,00 (чотири тисячі двадцять шість) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 19 лютого 2025 року.

Суддя Юлія КОВТУН