ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/641/24 Номер провадження 22-ц/814/1150/25Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л.І. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
17 лютого 2025 року м. Полтава
Постановою Полтавського апеляційного суду від 17 лютого 2025 року в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючий суддя - Лобов О.А., судді:, Триголов В.М., Дорош А.І., апеляційна скарга адвоката Зябкіна Вадима Володимировича, представника ОСОБА_1 , залишена без задоволення, заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 14 листопада 2024 року залишене без змін.
Обставини справи.
Постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 27.02.2023 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 850 грн (а.с. 9).
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Opel Astra, д.н.з. НОМЕР_1 , на момент ДТП застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта», що підтверджується полісом №АТ3197279 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 05.02.2023, згідно якого страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну 160 000 грн, розмір франшизи 2500 грн.
09.02.2023 року ПАТ «НАСК «Оранта» отримало від ОСОБА_1 повідомлення про ДТП та заяву про страхове відшкодування (а.с.78-79).
Відповідно до ремонтної калькуляції загальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 66 417,64 грн (а.с.84-88).
11.05.2023 складено розрахунок страхового відшкодування, згідно з яким розмір матеріального збитку становить 45 602,70 грн, на підставі чого ПАТ «НАСК «Оранта» здійснено розрахунок суми страхового відшкодування, яке становить 43 102,70 грн (з вирахуванням франшизи 2500грн (а.с.88-89).
З полісу страхування цивільно-правової відповідальності відповідача вбачається, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 160 000 грн.
Отже, покладення у спірних правовідносинах на винну особу обов`язку з відшкодування шкоди, що не перевищує ліміту відповідальності страховика, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Тому вимога позивача про відшкодування з відповідача заподіяних збитків у розмірі, що покриваються лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, не підлягає задоволенню. З відповідною вимогою вона має право звернутися до страховика відповідача, а страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, зобов`язаний сплатити потерпілому розмір завданої шкоди.
Враховуючи вище викладене, суд першої інстанції дійшов висновку що позовні вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 38 911,30 грн підлягають задоволенню лише в частині суми несплаченої страховою компанією франшизи, а саме 2500 грн.
З такими висновками я погодитися не можу з огляду на такі мотиви.
Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Вирішуючи цей спір, колегія суддів всупереч приписам ч.4 ст.263 ЦПК України не врахувала висновки, викладені у постановах Верховного Суду по справам з аналогічними фактичними обставинами і відповідними правовідносинами.
Верховний Суд, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення у справі № 486/716/20, встановив такі фактичні обставини:
«07 вересня 2019 року приблизно о 12 годині 35 хвилин на автодорозі Н-24 Благовіщенськ-Миколаївз вини водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем «MAN L 2000», реєстраційний номер НОМЕР_3 , сталася ДТП, внаслідок якої було пошкоджено належний йому на праві власності автомобіль «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_4 . Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 листопада 2019 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Витрати на ремонт належного йому автомобіля склали 94 900 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ «СК «Гардіан», яке виплатило йому страхове відшкодування вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу в сумі 44 794,20 грн. Вважає, що в даному випадку ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити йому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою».
У справі № 486/716/20: «Постановою Миколаївського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 19 жовтня 2021 року та додаткове рішення цього суду від 09 листопада 2021 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 522,40 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Місцевий суд залишив поза увагою те, що витрати на ремонт належного позивачу автомобіля склали 94 900 грн, тоді як ліміт відповідальності страховика за полісом на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000 грн, розмір франшизи - 0 грн. Таким чином, оскільки розмір збитків не перевищує розміру страхового ліміту за полісом, то саме ТДВ «СК «Гардіан» було зобов`язане відшкодувати позивачу майнову шкоду, завдану внаслідок ДТП. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові.»
Верховний Суд у справі № 486/716/20 (постанова від 21 вересня 2022 року), скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції і залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виклав такі висновки щодо застосування норми права у спірних правовідносинах.
Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
- у справі № 6-691цс15: правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати);
Відносини між ОСОБА_2 та його страховиком ТДВ «СК «Гардіан» регулюються умовами, визначеними в договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону № 1961-IV, згідно з якою у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Встановивши, що розмір шкоди, завданої ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_2 , перевищує виплачений страховою компанією за правилами статті 29 Закону № 1961-IV розмір страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з відповідача як винної особи на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням.»
Посилання суду апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 не оскаржував визначений МТСБУ 25 039,03 грн розмір матеріального збитку від ДТП, та не заявляв вимог до ПрАТ «СК «Україна», з огляду на підстави і предмет позову є необґрунтованим.»
У межах розгляду цієї справи встановлено і не заперечується учасниками, що після настання страхового випадку страховик винної особи сплатив потерпілій суму страхового відшкодування у сумі 43 102 грн 70 коп., що відповідає вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням 54% фізичного зносу його складових. Вартість відновлювального ремонту автомобіля позивачки без врахування його зносу склала 82 014 грн, які вона сплатила (а.с.14-15).
У цій справі відсутні належні і допустимі докази про те, що страховик визначив суму страхового відшкодування з порушенням положень ст. 29 Закону № 1961-IV.
З огляду на те, що у страховика винної особи у цьому випадку відповідно до ст.26 Закону № 1961-IV не виникло обов`язку сплатити страхове відшкодування у виді повної вартості відновлювального ремонту (без врахування коефіцієнта фізичного зносу автомобіля), то незалежно від розміру страхового ліміту відповідальності за полісом обов`язкового страхування (160 000 грн) саме на винну особу покладається обов`язок сплатити різницю між сумою страхового відшкодування, яку отримала потерпіла, і сумою відновлювального ремонту, яку вона сплатила: 82 014 - 43 102,70 = 38 911,30 грн.
Відмовивши позивачці у задоволенні вимоги про відшкодування за рахунок винної особи реальних витрат на відновлення пошкодженої речі (автомобіля), суд першої інстанції і колегія суддів позбавили потерпілу особу права на відновлення порушеного права, адже вимоги до страховика, який у відповідності до вимог ст. 26 Закону № 1961-IV виплатив страхову суму з урахуванням коефіцієнта зносу, не можуть бути задоволенні.
Суддя Полтавського апеляційного
суду О.А. Лобов