Справа № 161/2667/25
Провадження № 4-с/161/27/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2025 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Мазура Д.Г.,

за участі секретаря судових засідань Дручок О.М.,

представника скаржника Ліпкевича І.В.

державного виконавця Бондарук П.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Представник скаржника ОСОБА_1 - адвокат Ліпкевич Іван Володимирович звернувся до суду з позовом до відповідача Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування обтяження нерухомого майна у вигляді накладення арешту.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28 січня 2025 року, адвокатом Ліпкевичем І.В., було отримано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з якої вбачається, що на все нерухоме майно ОСОБА_1 накладено обтяження на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 12.11.2008р. винесена державним виконавцем Другого відділу ДВС Луцького МУЮ Плисюком В.М. В подальшому, на запит адвоката, який був надісланий 31 січня 2025, отримано відповідь від ВДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про те, що станом на 03 лютого 2025 року виконавчі провадження, в рамках яких було накладено арешт на майно ОСОБА_1 не перебували та не перебувають на виконанні у ВДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, а тому у зав`язку з цим даний арешт не можливо індентифікувати.

Враховуючи вищевикладене представник скаржника, просить поновити ОСОБА_1 строк на подачу скарги на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та прийняти її до розгляду. Зобов`язати посадових осіб Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти (скасувати) арешти із всього нерухомого майна ОСОБА_1 , що був накладений державним виконавцем в межах виконавчого провадження, а саме: - дата реєстрації 12.11.2008 р., тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 8183075, арешт накладений на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 12.11.2008р. винесена державним виконавцем Другого відділу ДВС Луцького МУЮ Плисюком В.М., арешт майна на суму 19649,26 гривень.

11 лютого 2025 ухвалою судді Луцького міжрайонного суду Волинської області відкрито спрощене позовне провадження у даній цивільній справі, призначено судовий розгляд на 17 лютого 2025 о 15 год. 30 хв.

Представник скаржника ОСОБА_1 - адвокат Ліпкевич Іван Володимирович в судовому засіданні зазначив, що накладенні арешти державним виконавцем на нерухоме майно скаржниці є незаконним та безпідставним та просив зняти усі арешти із всього нерухомого майна.

Державний виконавець Бондарук П.В., зазначив, що станом на 03 лютого 2025 року жодні виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 не перебували та не перебувають на виконанні у ВДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у даній ситуації зняти обтяження можливо лише в судовому порядку, тому покладається на розсуд суду.

Станом на 17 лютого 2025 відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходив.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З відповіді ВДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 03.02.2025 №6989 на адвокатський запит встановлено, що відповідно п. 5 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, визначено, що основною інформаційною базою про здійснення виконавчого провадження є автоматизована система виконавчого провадження. Згідно даних які містяться в автоматизованій системі виконавчого провадження встановлено, що на виконанні у Відділі державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 , в зазначений період, не перебували та станом на 03.02.2025 не перебувають. У зв`язку з чим даний арешт не можливо ідентифікувати.

Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 28.01.2025 року № 410061416 вбачається, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 та відповідно до відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на вказану квартиру накладено арешт на підставі постанови Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Плисюк В.М., реєстраційний номер обтяження 8183075 (а.с.13).

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У частині п`ятій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Верховний Суд в своїх рішеннях неодноразово вказував, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця необхідно виходити з того, що у ЦПК України не міститься переліку поважних причин пропуску строку, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга залишається без розгляду та повертається заявникові.

Строк звернення до суду зі скаргою на дії державного, приватного виконавця є не строком позовної давності, а процесуальним строком, а тому у разі його пропуску, скарга може бути розглянута по суті лише після вирішення питання про його поновлення, оскільки відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду від 18.11.2020 року в справі №466/948/19 зроблено висновок, що з`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Зі змісту поданої скарги та клопотання про поновлення строку для подання скарги встановлено, що представник скаржника обґрунтовує поважність пропуску строку тим, що лише 03.02.2025 було отримано всі необхідні документи для подання скарги та після їх отримання 07.02.2025 було подано скаргу до луцького міськрайонного суду Волинської області.

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) прийшла до висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).

Відповідно до частини першої, абзацу першого частини другої, частин четвертої, п`ятої статті 59 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року в справі № 203/3435/21 (провадження № 61-5467св22) зазначено, що «наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном».

Відповідно до частини дев`ятої статті 55 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент винесення постанови про арешт майна позивача, арешт майна боржника застосовується: 1) для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; 2) для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; 3) при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Зміст наведеної норми Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави для висновку, що арешт майна боржника може бути застосований для забезпечення реального виконання рішення суду, яке підлягає примусовому виконанню.

Однак, досліджені судом письмові докази, в тому числі лист відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 03.02.2025, свідчить про те, що станом на 03.02.2025року виконавчі провадження відносно боржника ОСОБА_1 , не перебували та не перебувають на виконанні відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, тому чинність арешту нерухомого майна останньої наразі не переслідує законної мети щодо забезпечення виконання рішення суду.

Враховуючи доводи представника скаржника щодо поважності пропущеного строку для подання скарги та правові підстави позову, суд ухвалив поновити строк для подання скарги скаржнику ОСОБА_1 , також беручи до уваги те, що предметом скарги є зняття арешту з майна боржника, тому право скаржника підлягає захисту шляхом зняття арешту з майна ОСОБА_1 , - квартири АДРЕСА_1 , що накладений на підставі постанови ВДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про арешт майна боржника, реєстраційний номер обтяження 8183075.

Керуючись ст. 12, ст. 13, ст. 81, ст. 137, ст. 141, ст. 211, ст. 259, ст. 263, ст. 279 ЦПК України, на підставі ст. 391 ЦК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання представника скаржника ОСОБА_1 - адвоката Ліпкевич Іван Володимирович про поновлення процесуального строку для подання скарги на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та прийняти її до розгляду задовільнити.

Поновити представнику скаржника ОСОБА_1 - адвокату Ліпкевичу Івану Володимировичу процесуальний строк для подання скарги на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та прийняти її до розгляду.

Скаргу ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та зобов`язати вчинити дії- задовольнити.

Скасувати арешт нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , що накладений на підставі постанови ВДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про арешт майна боржника, реєстраційний номер обтяження 8183075.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини ухвали, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата складення повного тексту ухвали 19 лютого 2025 року.

Скаржник: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Суб`єкт оскарження: Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місце проживання: Волинська область, м. Луцьк, вул. Винниченка, буд. 27-А, ).

Дата складення повного тексту ухвали 19 лютого 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинська область Д.Г. Мазур