Справа № 583/5369/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Сидоренка Р.В.

при секретарі судового засідання Якубович В.В.,

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

представника держказначейства Кравченко Н.М.,

представника прокуратури Скоромного О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка Сумської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області, Львівської обласної прокуратури, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду,

встановив:

29.10.2024 позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідачів на його користь 984000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, а також понесені ним судові витрати.

Вимоги за позовом вмотивовані тим, що вироком від 11 грудня 2020 р Охтирський міськрайонний суд Сумської області у справі № 583/4317/13-к, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирці кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000803 від 30 жовтня 2013 року за обвинуваченням ОСОБА_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, фактично проживаючого за адресою: м. Черкаси, раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 229, ч. 1, ч. 2 ст. 204 КК України, визнав його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 229, ч. 1, ч. 2 ст. 204 КК України та виправдав його на підставі недоведеності вчинення ним вказаних кримінальних правопорушень. Вирок набрав законної сили. 29 січня 2024 року колегією суддів Сумського апеляційного суду вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11.12.2020 відносно ОСОБА_1 залишений без зміни, а апеляційна скарга прокурора на цей вирок, без задоволення. Ухвала апеляційного суду набрала законної сили.

23.07.2024 р. позивач звернувся до відповідача Львівської обласної прокуратури із заявою, в якій просив виплатити справедливу компенсацію за роки кримінальних переслідувань з 2013 по 2024 рік. Відповіді не отримав.

Починаючи з 18.05.2013 року з ОСОБА_1 проводились слідчі дії (протокол обшуку за місцем проживання ОСОБА_1 ). 30.10.2013 року ОСОБА_1 було відкрито матеріали досудового розслідування.

В судовому засіданні було досліджено постанову головного державного виконавця відділу ДВС Києво - Святошинського районного управління юстиції від 30.12.2014 р. про закінчення виконавчого провадження в зв`язку зі знищенням речових доказів.

Як вбачається з листа Личаківського ВП ГУ НП України у Львівській області від 20.12.2016 у камері схову Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області, речові докази по справі відсутні після масових безпорядків 19.02.2014, що відбулися у м. Львові, так звана - «Ніч гніву», тому місце знаходження речових доказів не відоме.

Стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували участь обвинуваченого у інкримінованих злочинах, в зв`язку з чим суд прийшов до висновку про наявність підстав для визнання невинуватим та виправдання ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 229, ч. 1, ч. 2 ст. 204 КК України так як не доведено, що вказане кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

За час перебування під слідством і судом, починаючи з жовтня 2013 року, внесення відомостей про кримінальні правопорушення, які йому були інкриміновані у вину, і до січня 2024 року, винесення остаточної ухвали Сумського апеляційного суду, якою набув законної сили вирок, яким його виправдали, весь цей час зазнавав: душевних страждань, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього; у приниженні його честі та гідності, а також ділової репутації фізичної особи. Втратив душевний спокій, весь час поки продовжувалось слідство і суд, перебував у стані постійного напруження та стресу, суттєво були порушені його нормальні життєві зв`язки, змушений був докладати значних зусиль для організації свого життя. Було порушено нормальний життєвий порядок, так як мав прибувати до судів, проживаючи в м. Черкаси, а на суд прибував до міста Охтирка Сумської області і м. Суми. Він залежний від цих факторів і до цього дня. Не міг знайти достойної роботи, так як довгий час не міг відновити своє добре ім`я. Втратив роки життя, відновити попередній стан життя неможливо.

Розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду

Сума моральної шкодиу розмірі 984000,00 гривень, у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності обрахована ним за 123 місяці з розрахунку по 8000 грн. за місяць притягнення до кримінальної відповідальності із 30 жовтня 2013 року, завершення досудового розслідування, ознайомлення з матеріалами, спрямування до суду і до 29 січня 2024 року, остаточного розгляду апеляційним судом Сумської області.

30.10.2024 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрите провадження по справі за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання.

11.11.2024 від Львівської обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що ізпозовною заявою відповідач не погоджується та вважає її безпідставною. Необґрунтованими є доводи виправданого щодо перебування під слідством впродовж 2014 - 2024 років, оскільки досудове розслідування у провадженні тривало стосовно вказаної особи після оголошення йому підозри 19 травня 2013 року до 31 жовтня 2013 року, в подальшому щодо вказаної особи тривав судовий розгляд. Також прохають врахувати що особа затримувалась в порядку ст. 208 КПК України 18.05.2013, в подальшому ухвалою слідчого судді стосовно нього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з альтернативою застави, після сплати якої 21.05.2013 його звільнено, надалі за клопотанням прокурора у кримінальному провадженні до 20.11.2013 стосовно підозрюваного застосовувались відповідні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України. Поряд з цим, під час судового розгляду кримінального провадження виправданий ОСОБА_1 повідомив суд, що він дійсно за пропозицією іншої особи допомагав налагодити функціонування обладнання для виробництва сигарет в м. Охтирка, Сумської області, де в подальшому поліцією викрито підпільний тютюновий цех. Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягають такі обставини: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювана шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією га негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з перелічених елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Водночас, в якості додатків до позовної зави, представником позивача не долучено жодного доказу на підтвердження факту заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань. Виходячи з приписів законодавства про відшкодування шкоди, розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш, ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок Держави. Відтак, розмір відшкодування, наведений у позовній заяві, є необґрунтованим і безпідставним. Загальновідомо, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відбулось повномасштабне вторгнення військ російської федерації і з цього часу в Україні введено воєнний стан згідно Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 (зі змінами). Також загальновідомо, що Україна зазнає колосальних збитків через повномасштабне воєнне вторгнення російської федерації і внаслідок цього фінансування сектор безпеки і оборони має визначальне значення. Відповідно до пояснень Кабінету Міністрів України, практично половина дохідної частини Державного бюджету України на 2024 рік буде направлена на фінансування сектору безпеки і оборони. З огляду на викладене, обов`язок держави відшкодувати завдану громадянину моральну шкоду не може стояти вище обов`язку боронити свою незалежність та територіальну цілісність, тоді як ефективне виконання цього обов`язку безпосередньо залежить від належного фінансування.

15.11.2024 від головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідно до чинного законодавства України казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин. На момент відкриття провадження у справі ані Державна казначейська служба України як самостійний суб`єкт правовідносин, ані її працівники не вчиняли жодних незаконних дій та не допускали протиправної бездіяльності по відношенню до позивача, що могло б порушити його законні права та інтереси. Тому вважають безпідставними позовні вимоги про стягнення судових витрат із казначейства, оскільки правовідносини, які стали предметом даного позову, виникли між позивачем та органом прокуратури. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог, виключити Державну казначейську службу України із числа відповідачів.

13.01.2025 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області було закрите підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві та просив їх задовольнити.

Представники відповідачів зазначили що позовні вимоги є такими, що задоволенню не підлягають з підстав викладених у поданих ними відзивах на позов. Представник Державної Казначейської служби України додатково вказала та те, що їхня установа не може бути належним відповідачем, оскільки у їхніх діях чи бездіяльності відсутній будь-яких причинно наслідковий зв`язок із можливою заподіяною шкодою позивачу.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, дійшов такого висновку.

Органом досудового слідства ОСОБА_1 разом із іншою особою обвинувачувались у тому, що в групі з невстановленими досудовим слідством особами на території колишнього консервного заводу імені Петровського по провулку Кириківському, 31, міста Охтирка, Сумської області, відкрили підпільний цех з виготовлення тютюнових виробів із використанням обладнання, що забезпечує масове виробництво, використовуючи при цьому знаки для товарів виробника «VІСЕRОY», ліцензійним користувачем торгової марки якого являється ПАТ «А/Т Тютюнова компанія «ВАТ Прилуки».

Відомості до ЄРДР внесено слідчим Личаківського РВ ГУ МВС України у Львівській області 30.11.2012 р. за результатами розгляду матеріалів оперативного підрозділу. Кримінальному провадженню присвоєно № 0000081.

В межах вказаного кримінального провадження 18.05.2013 ОСОБА_1 затримано в порядку ст. 208 КПК України по підозрі у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199 КК України.

19.05.2013 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 199 КК України.

20.05.2013 р. ухвалою слідчого судді Галицького районного суду міста Львова підозрюваному ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено заставу в розмірі 50 мінімальних заробітних плат в сумі 57350 грн.

21.05.2013 у зв`язку із внесенням за підозрюваного ОСОБА_1 застави останнього звільнено з-під варти.

09.09.2013 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 2 ст. 229, ч. 1, 2 ст. 204 КК України

30.10.2013 прокурором у кримінальному провадженні прийнято рішення про виділення матеріалів досудового розслідування стосовно ОСОБА_1 та іншої особи з матеріалів кримінального провадження № 0000081 від 30.11.2012 у інше кримінальне провадження. Кримінальному провадженню присвоєно № 0000803.

31.10.2013 р. обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000803 про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 229, ч. ч. 1, 2 ст. 204 КК України, відомості про які 30.10.2013 внесені в СРДР, скеровано до суду.

Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17.03.2014 у кримінальному провадженні ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 229, ч. ч. 1, 2 ст. 204 КК України та призначене відповідне покарання.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 07.08.2014 апеляційні скарги сторін у провадженні залишено без задоволення, а вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17.03.2014 - без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 02.04.2015 скасовано ухвалу апеляційного суду Сумської області з тих підстав, що органом досудового розслідування не встановлено часу вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 199 КК України, що має значення для правильної кваліфікації дій винних осіб, а також, що експертизою у сфері інтелектуальної власності не встановлено матеріальної шкоди від дій винних осіб, а встановлено лише збитки від таких. Кримінальне провадження скеровано на новий судовий розгляд в суд апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 16.09.2015 вирок від 17.03.2014 р. скасовано, провадження скеровано на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.

Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09.02.2018 підсудних ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнано невинуватими та виправдано у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 229, ч. ч. 1, 2 ст. 204 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 17.07.2018 за результатами розгляду апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, вищевказаний вирок суду скасовано, у зв`язку із неповнотою судового розгляду та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вироком від 11 грудня 2020 р Охтирський міськрайонний суд Сумської області у справі № 583/4317/13-к, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирці кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000803 від 30 жовтня 2013 року за обвинуваченням ОСОБА_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, фактично проживаючого за адресою: м. Черкаси, раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 229, ч. 1, ч. 2 ст. 204 КК України, визнав його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 229, ч. 1, ч. 2 ст. 204 КК України та виправдав його на підставі недоведеності вчинення ним вказаних кримінальних правопорушень. Вирок набрав законної сили. 29 січня 2024 року колегією суддів Сумського апеляційного суду вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11.12.2020 відносно ОСОБА_1 залишений без зміни, а апеляційна скарга прокурора на цей вирок, без задоволення. Ухвала апеляційного суду набрала законної сили.

23.07.2024 р. позивач звернувся до відповідача Львівської обласної прокуратури із заявою, в якій просив виплатити справедливу компенсацію за роки кримінальних переслідувань з 2013 по 2024 рік.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (ст. 56 Конституції України).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно з п. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч.ч. 5 та 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено.

Схожий правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц зроблено висновок, що законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин завдання, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Відповідні правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі №236/893/17, Верховного Суду у постановах від 04 грудня 2019 року у справі №468/901/17, від 18 грудня 2019 року у справі №199/8734/17, від 21 жовтня 2020 року у справі №754/8730/19, від 03 березня 2021 року у справі №638/509/19, від 09 лютого 2022 року у справі № 757/6203/21-ц.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

В пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 у справі №1-15/99 зазначено що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Згідно ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

У даному випадку повідомленню про підозру ОСОБА_1 , яке мало місце 19.05.2013 р. передувало його затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення в порядку ст. 208 КПК України, яке мало місце 18.05.2013 р.

Таким чином, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах слід рахувати час, починаючи з моменту затримання ОСОБА_1 до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.08.2020 року у справі № 607/10144/18.

Враховуючи викладене, період під слідством та судом ОСОБА_1 слід рахувати з моменту його затримання у порядку ст. 208 КПК України, тобто з 18.05.2013 по 29.01.2024 (дати залишення Сумським апеляційним судом без змін вироку Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11.12.2020).

Період перебування позивача під слідством та судом становить 10 років 8 місяців 12 днів або 128 місяців 12 днів, або 3909 днів.

Разом із тим, сума моральної шкодиобрахована позивачем у розмірі 984000,00 гривень, у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності за 123 місяці з розрахунку по 8000 грн. за місяць притягнення до кримінальної відповідальності із 30 жовтня 2013 року, завершення досудового розслідування, ознайомлення з матеріалами, спрямування до суду і до 29 січня 2024 року, остаточного розгляду апеляційним судом Сумської області. Правильність розрахунку за зазначений період перевірена судом.

Згідно ст. 13 ЦК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, суд розглядає спір в межах за самостійно визначений позивачем період незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, що відповідає принципу диспозитивності.

Суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачу шкоди відповідно до положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Оцінюючи доводи кожної із сторін щодо розміру компенсації моральної шкоди, яка може бути стягнута на користь позивача, суд приходить виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про оплату праці» розмір мінімальної заробітної плати встановлюється Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України не рідше одного разу на рік у законі про Державний бюджет України з урахуванням вироблених шляхом переговорів пропозицій спільного представницького органу об`єднань профспілок і спільного представницького органу об`єднань організацій роботодавців на національному рівні.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено з 1 січня 2025 року мінімальну заробітну плату з 1 січня: у місячному розмірі: - 8000 гривень; у погодинному розмірі: - 48 гривень. Визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень.

Разом з цим суд зауважує, що ані Бюджетним кодексом України, ані Кодексом законів про працю України, ані Законом України «Про оплату праці», ані Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено можливість запровадження законом України про Державний бюджет України на відповідний рік окремого виду мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду.

Конституційний Суд України у своїх Рішеннях від 9 липня 2007 року №6-рп/2007, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 27 лютого 2020 року №3-р/2020, від 28 серпня 2020 року №10-р/2020 неодноразово наголосив на тому, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, а тому вказаними актами законодавства не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України, а скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.

Отже, ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» в частині визначення розміру мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 грн, не підлягає застосуванню при вирішенні спору у цій справі.

Керуючись наведеними висновками Конституційного Суду України, суд приходить до висновку при визначенні розміру компенсації моральної шкоди, гарантованого Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на момент ухвалення судового рішення, тобто з суми 8000,00 грн.

Отже, гарантований державою мінімальний розмір компенсації моральної шкоди становить 984000,00 грн (123 місяці помножити на 8000,00 грн).

Посилання відповідача на необхідність доведення позивачем у такій категорії справ факту спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вину, причинного зв`язку між протиправною дією та негативними наслідками, є безпідставним, оскільки внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, позивач має право на відшкодування шкоди в силу прямої вказівки закону.

Не погоджується суд також із доводами стосовно наявності підстав для зменшення розміру стягнення моральної шкоди, оскільки вказана сума обрахована виходячи із мінімального гарантованого державою розміру такого відшкодування. Такий розмір відшкодування не більший ніж достатній для розумного задоволення потреб позивача як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та не призводить до її збагачення.

Окрім зазначеного вище, суд враховує, що Верховним Судом у постанові від 14 вересня 2022 року в справі № 759/7630/20, зокрема, вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої статті 170 Цивільного кодексу України державанабуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 19 червня 2018 року в справі № 910/23967/16).

У таких випадках державу представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц зазначено, що держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або є незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. ДКСУ та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові.

З огляду на вищенаведене, суд погоджується із доводами представника УДКС в сумській обл., про те, що зазначена установа не є належним відповідачем у даному спорі і що в задоволенні позовних вимог до головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області слід відмовити у зв`язку з пред`явленням позову до неналежного відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 10, 12, 18, 76, 81, 141, 206, 263-265, 353, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 984000 (дев`ятсот вісімдесят чотири тисячі) гривень моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 19.02.2025 року.

Суддя Охтирського міськрайонного суду Р.В.Сидоренко