П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2025 року м. Київ

Справа № 355/1239/24

Провадження: № 22-ц/824/4722/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Корж Тетяни Сергіївни в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та адвоката Драченка Владислава Вікторовича в інтересах ОСОБА_1

на рішення Баришівського районного суду Київської області від 30 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Чехова С. І.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в:

У липні 2024 року ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 4572178 в електронній формі, відповідно до порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». За умовами вказаного договору відповідачка отримала кредитні кошти в розмірі 8000 грн зі сплатою комісії та відсотків за користування кредитними коштами загальним строком 11.12.2021 року, шляхом перерахування грошових коштів на свою банківську картку. 23.02.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 81-МЛ, в тому числі за кредитним договором № 4572178 від 11.11.2021 року. Згідно розрахунку заборгованості, переданого позивачу первинним кредитором - ТОВ «Мілоан», заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 4572178 від 11.11.2021 року складає 39 520 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 8 000 грн, прострочена заборгованість за сумою відсотків - 30 000 грн, прострочена заборгованість за комісією - 1520 грн. Позивачем було надіслану відповідачці письмову претензію про погашення кредитної заборгованості вих. № 21700900 від 18.04.2024 року, однак вказана вимога залишена ОСОБА_1 без виконання. За наведених обставин, ТОВ «ФК» Кредит-Капітал» просило суд стягнути з відповідачки на свою користь вказану заборгованість за кредитним договором № 4572178 від 11.11.2021 року.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 30 жовтня 2024 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №4572178 від 11 листопада 2021 року в сумі 15520 грн на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал».

Стягнуто з ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 951 грн 31 коп на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал».

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням в частині відмовлених позовних вимог, Корж Т. С. в інтересах ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у повному обсязі в сумі 39 520 грн.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення процентів, з тих підстав, що такі нараховані після спливу строку кредитування, належним чином не дослідив умови кредитного договору, зокрема, пункт 4.2 договору. Вказаний пункт договору передбачає, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог. Так, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняються, права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Після отримання права вимоги до ОСОБА_1 позивачем жодних нових сум за договором не нараховувалося. Також зазначила, що до відповідачки не було застосовано пролонгації по кредитному договору від 11.11.2021 року. Отже, заявлені позивачем вимоги про стягнення відсотків пред`явлені позивачем в межах чинного законодавства.

Адвокат Драченко В. В. в інтересах ОСОБА_1 , не погодившись із рішенням суду першої інстанціїв частині розподілу судових витрат, також подав апеляційну скаргу.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції, відмовляючи відповідачці у стягненні судових витрат на правничу допомогу з підстав недоведеності фактичної оплати нею таких витрат, не звернув уваги на те, що витрати за надану правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже понесено, чи тільки має бути сплачено. Просив суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з позивача на користь відповідачки 2 085,19 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Драченко В. В. в інтересах ОСОБА_1 , заперечуючи проти апеляційної скарги ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», зазначив, що необхідність нарахування процентів за користування кредитом по день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку кредитування не ґрунтуються на нормі закону.

Відзив на апеляційну скаргу адвоката Драченка В. В.в інтересах ОСОБА_1 не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задоволенню не підлягає, а апеляційну скаргу адвоката Драченка В. В. в інтересах ОСОБА_1 слід задовольнити.

Як убачається із матеріалів справи, 11.11.2021 року ОСОБА_1 на сайті miloan.ua створила та заповнила анкету-заяву на кредит №4572178, в якій зазначила свої особисті дані: прізвище, ім`я, по батькові, ідентифікаційний номер, рік народження, номер мобільного телефона та електронної адреси, паспортні дані, домашню адресу, освіту та щомісячний дохід. Надала також згоду, зокрема, щодо правил кредитування.

З договору про споживчий кредит №4572178 від 11.11.2021 року, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , убачається, що сторони уклали цей договір на підставі пропозиції кредитодавця, яка розміщена в його інформаційно-телекомунікаційній системі та доступна через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, на таких умовах.

Згідно п. 1.1 цього договору, кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк визначений пунктом 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній пунктом 1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений пунктом 1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.

У п. 1.2. визначена сума кредиту становить 8000 у валюті українські гривні.

Кредит надається строком на 30 днів з 11.11.2021 року (строк кредитування) (пункт 1.3).

Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 11.12.2021 року (пункт 1.4.).

Комісія за надання кредиту становить 1520 грн, яка нараховується за ставкою 19 % від суми кредиту одноразово ( пункт 1.5.1.).

Проценти за користування кредитом - 6000 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (пункт 1.5.2.).

23.02.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №81-МЛ, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило позивачу право вимоги до відповідача за кредитним договором від 11.11.2021 року.

Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором №4572178 від 11.12.2021 року відповідачки ОСОБА_1 , сума заборгованості останньої становить 39520 грн, з яких прострочена заборгованість за тіломкредиту становить 8000 грн, прострочена заборгованість за відсоткамистановить 30000 грн, прострочена заборгованість за комісією становить 1520 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що сторони за умовами договору про споживчий кредит №4517278 від 11.11.2021 року погодили строк дії договору до 11.12.2021 року, а тому після закінчення цього строку фінансова установа не мала права нараховувати відповідачці проценти за користування кредитом за договором про споживчий кредит.За таких підстав, суд першої інстанції вважав, що обґрунтованими є лише вимоги про стягненні заборгованості у розмірі 15 520 грн, з яких: 8000 грн - тіло кредиту, 6000 грн - проценти та 1520 грн - комісія.

Відмовляючи у відповідачці у стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не надано доказів, що вказані у договорі та в акті надання послуг до Договору про надання правничої допомоги №297-07 послуги були оплачені відповідачкою ОСОБА_1 .

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів ураховує наступне.

Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України).

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором

є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які

є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обставини укладення 11.11.2021 року між ТОВ «Міолан» та ОСОБА_1 кредитного договору № 4572178 в електронній формі у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», сторонами не заперечується.

Відповідачка визнає факт укладення вказаного договору та наявність у неї заборгованості у виді тіла кредиту у розмірі 15 520 грн, з яких: 8000 грн - тіло кредиту, 6000 грн - проценти та 1520 грн - комісія.

Отже, матеріалами даної справи підтверджено, що сторонами договору про надання кредиту №4339002 від 25.01.2021 року в належній формі було погоджено умови кредитування, зокрема, розмір кредиту, порядок його надання, відсотків за користування кредитом тощо.

Не погоджуючись з розміром заявлених до стягнення процентів за користування кредитом у загальному розмірі 30 000 грн, відповідачка посилалась на те, що такі проценти були нараховані поза межами строку кредитування.

З такими доводами відповідачки погодився і суд першої інстанції.

Однак, поза увагою суду першої інстанції залишились наступні умови кредитного договору.

Проценти за користування кредитом - 6000 грн, які нараховуються за ставкою 19.00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (пункт 1.5.2.).

Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом ( пункт 1.6.).

Тип процентної ставки - фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п. п. 2.2, 2.3 цього договору ( пункт 1.7.).

Позичальник сплачує позикодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1.-1.5.2. договору в термін (дату), вказаний у п.1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п.1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною в п. 1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною в п. 1.6. договору, в сумі та на умовах, визначених в п.2.3 договору (пункт 2.2.1.).

Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту, по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 договору (пункт 2.2.2.).

Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначена в п.1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну(базову) встановлену п. 1.6 договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової (такої що прирівнюється до письмової) згоди позичальника (пункт 2.2.3.).

Пролонгація строку кредитування визначена пунктом 2.3. кредитного договору №4572178.

Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів ( послуг) товариством, що розміщені на веб-сайті товариства miloan.ua і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за ставкою, визначеною пунктом 1.5.2. договору ( пункт 2.3.1.1.).

Відповідно до п.2.3.1.2 кредитного договору, позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6 договору.

Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4. договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування (пункт 2.4.1.).

Як вказано позивачем в апеляційній скарзі пролонгація до укладеного з відповідачкою кредитного договору не застосовувалась, проценти, у стягненні яких відмовив суд першої інстанції, нараховані позивачем згідно п. 4.2 договору кредиту та ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Перевіряючи такі доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Так, у пункті 4.2 кредитного договору, сторони визначили, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постановівід 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12вказала, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

В той же час, згідно розрахунку заборгованості, який був сформований первісним кредитодавцем ТОВ «Мілоан» та наданий позивачем в обґрунтування позовних вимог, нарахування процентів за період з 12.12.2021 по 09.02.2022 року у загальному розмірі 24 000 грн, здійснювалось за процентною ставкою, визначено у п. 1.6 договору, а також згідно п. 2.3.1.2 договору, який стосується саме «Пролонгації на стандартних (базових умовах)» та стягнення процентів за користування кредитом.

Доказів пролонгації відповідачкою строку кредитування за договором № 4572178 від 11.11.2021 року, що б надавало кредитодавцю право застосувати процентну ставку, наведену у п. 1.6 договору, матеріали справи не містять. При цьому, відсутність пролонгації за договором № 4572178 від 11.11.2021 року підтвердив і сам позивач, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що такі проценти були нараховані за прострочення відповідачкою виконання умов кредитного договору згідно п. 4.2 договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Крім того, ні позовна заява ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» ні долучені до позову докази, а саме розрахунок заборгованості та виписка з особового рахунка за кредитним договором № 4572178 від 11.11.2021 року не містять жодного посилання на те, що нарахування відсотків за період з 12.12.2021 по 09.02.2022 року у загальному розмірі 24 000 грн, здійснювалось за процентною ставкою, визначено у п. 1.6 договору, згідно п. 4.2 договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України, за прострочення виконання кредитного договору.

Зважаючи на викладені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у стягненні відсотків за користування кредитом у розмірі 24 000 грн за період з 12.12.2021 по 09.02.2022 року, оскільки такі нараховані кредитодавцем поза межами строку кредитування.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» таких висновків не спростовують, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині слід залишити без змін.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, колегія суддів ураховує наступне.

Згідно вимог частин 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 134 ЦПК України кожна із сторін процесу подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла, і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно частини 2 зазначеної статті у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду відповідні докази: договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 на підтвердження розміру судових витрат на професійну правничу допомогу надала суду першої інстанції копію договору про надання правничої допомоги № 297-07 від 26.07.2024 року, що укладений між нею та АО «Право, бізнес і фінанси», акт № 1 наданих послуг (детальний опис робіт) до договору про надання правничої допомоги № 297-07, ордер та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно 4.3 договору про надання правничої допомоги № 297-07 від 26.07.2024 року, вартість послуг наданих адвокатом складає 1 000 грн за одну годину роботи, але не повинна перевищувати суму в розмірі 100 000 грн.

За результатами надання правової допомоги складається акт виконаних робіт (детальний опис послуг), розмір гонорару в якому розраховується шляхом множення кількості затрачених годин наданої правової допомоги на вартість години-роботи визначеної п. 4.3 договору.

Згідно акту № 1 наданих послуг (детальний опис робіт) до договору про надання правничої допомоги № 297-07, об`єднання надало, а клієнт прийняв такі юридичні послуги (правничу допомогу): консультація тривалістю 40 хв.; ознайомлення з позовною заявою, підготовча робота для складання відзиву на позовну заяву (аналіз законодавства та судової практики), написання та подання відзиву тривалістю 230 хв.; представництво інтересів клієнта в судовому засіданні тривалістю 30 хв. Вартість зазначених послуг складає 5000 грн.

Вказані вище докази у своїй сукупності підтверджують факт надання АО «Право, бізнес і фінанси» правової допомоги відповідачці за договором про надання правничої допомоги № 297-07 від 26.07.2024 року.

Згідно позиції Верховного Суду висловленої у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Слід відмітити і те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Позивач до ухвалення судового рішення по суті жодних заперечень стосовно заявленого відповідачкою розміру судових витрат на правничу допомогу не висловив, а тому обґрунтованим є відшкодування відповідачці таких витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог (60,73 %) у розмірі 3036,50 грн.

Ураховуючи положення чинного процесуального законодавства, висновки суду про відмову відповідачці у стягненні судових витрат на правничу допомогу з підстав недоведеності фактичної оплати таких витрат є помилковими.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Під матеріальними межами судового розгляду слід розуміти обов`язок суду вирішити справу на підставі тільки тих вимог, які заявлені заінтересованими особами. Процесуальні межі полягають у тому, що суд розпочинає розгляд справи не інакше як за заявою (скаргою) заінтересованої особи.

Зважаючи на те, що визначений судом апеляційної інстанції розмір судових витрат відповідачки на професійну правничу допомогу перевищує заявлений ОСОБА_1 до стягнення розмір 2085,19 грн, а суд апеляційної інстанції не вправі виходити за межі пред`явлених вимог, колегія суддів вважає за правильне стягнути з ТОВ«Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 2085,19 грн.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу адвоката Драченка В.В. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити, рішення Баришівського районного суду Київської області від 30 жовтня 2024 року в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про стягнення з ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2085,19 грн.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 376, 382-384 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» залишити без задоволення.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 30 жовтня 2024 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення відсотків залишити без змін.

Апеляційну скаргу адвоката Драченка Владислава Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 30 жовтня 2024 року в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (, місцезнаходження:79018, місто Львів, вулиця Смаль-Стоцького, 1 корпус 28) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , иісце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2085,19 (дві тисячі вісімдесят п`ять) грн 19 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова