Провадження № 2/537/159/2025
Справа № 524/8732/24
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.01.2025 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючої судді Мурашової Н.В.,

за участю секретаря Дьяченко В.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду в м. Кременчук Полтавської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

у с т а н о в и в :

Короткий зміст позову.

13.08.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача на його користь борг у розмірі 300000,00 грн. та заподіяну моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 04.08.2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 13.03.2020 року за №0000048 затриманий ОСОБА_2 . Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06.08.2021 року у справі №757/42196/21-к щодо підозрюваного ОСОБА_2 застосовано запобіжний захід тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 340500,00 грн. ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 з проханням внести за нього заставу, зобов`язався повернути внесені кошти до 13.08.2022 року. 18.08.2021 року ОСОБА_1 вніс на депозитний рахунок Печерського районного суду м. Києва заставу за ОСОБА_2 в розмірі 29900,00 грн., за що також сплатив банку комісію в розмірі 1000,00 грн. Тому ОСОБА_2 був звільнений з-під варти під заставу, але в обумовлений строк не повернув грошові кошти ОСОБА_1 . На теперішній час кримінальне провадження з обвинувальним актом щодо ОСОБА_2 передано для розгляду до Котелевського районного суду Полтавської області судді ОСОБА_3 , розгляд справи по суті не розпочався. Тому ОСОБА_1 звернувся в правоохоронні органи з повідомленням про вчинення ОСОБА_2 щодо нього злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, шахрайство в умовах воєнного стану. За заявою ОСОБА_1 внесено відомості до ЄРДР 20.07.2024 року за №0000677 про злочин, передбачений ч.1 ст.192 КК України, по факту заподіяння йому майнової шкоди шляхом обману або зловживання довірою. ОСОБА_1 визнаний потерпілим у цьому кримінальному провадженні. Тому ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом за захистом своїх майнових прав, просив стягнути з ОСОБА_2 надані йому у борг кошти, а також відшкодувати моральну шкоду, заподіяну вчиненим ним правопорушенням.

Рух справи.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20.08.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 передано за підсудністю до Крюківського районного суду м. Кременчука.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 12.09.2024 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. (а.с.91).

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 05.11.2024 року підготовче провадження у справ за позовом ОСОБА_1 закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. (а.с.106).

Позиції учасників справи в судовому засіданні.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 не з`явився в судове засідання, хоча належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи. Не подав відзиву на позов чи заяви про відкладення розгляду справи.

Обставини, установлені судом.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Бусик О.Л. від 06.08.2021 року у справі № 757/42196/21-к частково задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України Бартошика А.А. про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Постановлено застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_2 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, в межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000048 від 13.03.2020 до 02.10.2021 року. Одночасно визначено ОСОБА_2 запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання обов`язків, визначених КПК України 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 340500 грн., яка може бути внесена (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок Печерського районного суду міста Києва: Отримувач: ТУДСАУ в м. Києві, , МФО: 820172, Банк: Державна казначейська служба України м. Київ, р/р № UA1012089. Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали. З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_2 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави. Роз`яснити заставодавцю обов`язок із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом. Покласти на підозрюваного ОСОБА_2 в разі внесення застави, наступні обов`язки: 1) прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду; 2) не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави. Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 02.10.2021 року включно. Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Згідно з платіжною інструкцією АТ КБ «ПриватБанк» 0.0..1 від 18.08.2021 року, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , сплатив ГУ САУДКС м. Києва, , рахунок НОМЕР_2 , надавачу платіжних послуг отримувача: Державна казначейська служба України, м. Київ, грошові кошти 299900,00 грн., комісія 1000 грн., призначення платежу : внесення застави у справі №757/42196/21-к за ОСОБА_2 . (а.с.70).

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 09.09.2022 року у справі № 535/1203/22, провадження № 1-кп/535/161/22, призначено підготовче судове засідання по обвинувальному акту щодо ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_7 , за фактом скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. З ст. 292, ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст.15 ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 185 КК України.

В Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні відомості про розгляд по суті справи № 535/1203/22, чи про звернення застави в дохід держави внесеної за ОСОБА_2 .

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, за заявою ОСОБА_1 внесені відомості 20.07.2024 року за №000677 за ч.1 ст.192 КК України по факту заподіяння заявнику майнової шкоди шляхом обману або зловживання довірою, що заподіяло моральну шкоду заявнику. (а.с.13).

08.08.2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.07.2024 року за №000677, дізнавач СД Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області Поліщук С. вручив ОСОБА_1 пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого. (а.с.11).

Мотиви ухваленого рішення.

Оцінка правовідносин, що фактично склалися між сторонами.

У п.25 ст.3 КПК України наведено визначення основних термінів цього Кодексу. Так, одним із учасників кримінального провадження є заставодавець.

Відповідно до ч.1 ст.182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Застава може бути внесена як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою ( заставодавцем). Заставодавем не може бути юридична особа державної або комунальної власності або така, що фінансується з місцевого, державного бюджету, бюджету Автономної Республіки Крим, або у статутному капіталі якої є частка державної, комунальної власності, або яка належить суб`єкту господарювання, що є у державній або комунальній власності. (ч.2 ст.182 КПК).

При застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків. У разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення. (ч.3 ст.182 КПК).

Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. (ч.4 ст.182 КПК).

Підозрюваний, обвинувачений, який не тримається під вартою, не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави зобов`язаний внести кошти на відповідний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, слідчому, прокурору, суду. Зазначені дії можуть бути здійснені пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави, якщо на момент їх здійснення не буде прийнято рішення про зміну запобіжного заходу. З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, а також з моменту звільнення підозрюваного, обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави. (ч.6 ст.182 КПК).

У випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу, підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. (ч.7 ст.182 КПК).

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. (ч.8 ст.182 КПК).

Питання про звернення застави в дохід держави вирішується слідчим суддею, судом за клопотанням прокурора або за власною ініціативою суду в судовому засіданні за участю підозрюваного, обвинуваченого, заставодавця, в порядку, передбаченому для розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу. Неприбуття в судове засідання зазначених осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду питання, не перешкоджає проведенню судового засідання. (ч.9 ст.182 КПК).

У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 цього Кодексу. (ч.10 ст.182 КПК).

Відповідно до ч.11 ст.182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

За ст. 203 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження або винесення ухвали про скасування запобіжного заходу в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядком внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави, як запобіжного заходу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2012 р. N 15 (у редакції постанови КМУ від18.01.2012 р. N 27) передбачений і порядок їх повернення, зокрема: кошти, внесені як застава, підлягають поверненню повністю або частково у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України. Застава повертається особі або заставодавцю у безготівковій формі на зазначений ними банківський рахунок, а у разі відсутності такого рахунка готівкою через банки або підприємства поштового зв`язку. Для повернення коштів, внесених як застава, особа чи заставодавець подає до органу Казначейства, в якому відкрито депозитний рахунок суду, на який було внесено заставу, такі документи: заява особи чи заставодавця, в якій обов`язково зазначаються реквізити банківського рахунка, на який зараховуватимуться кошти, що підлягають поверненню, а у разі відсутності банківського рахунка - відомості про банк чи підприємство поштового зв`язку; засвідчена судом копія постанови (ухвали) судді чи суду, вироку суду, в якому міститься рішення про повернення застави; копія платіжного або іншого документа, що підтверджує факт внесення коштів як застави. Повернення коштів, внесених як застава, здійснюється протягом п`яти робочих днів з дня надходження зазначених документів до органу Казначейства (пункти 7-8).

За таких обставин, суть правовідносин, які фактично виникли між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , це правовідносини внесення ОСОБА_1 застави у кримінальному провадженні за підозрюваного/обвинуваченого ОСОБА_2 . А тому такі правовідносини вирішуються в межах кримінального провадження, й не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оцінки доводів позивача.

У ст.15 ЦК України установлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У ст. 4 ЦПК України установлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

У ст. 5 ЦПК України наведені способи захисту, які застосовуються судом. Так, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У ст.19 ЦПК України визначено предметну юрисдикцію цивільних справи. Так, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Щодо правової природи спірних правовідносин, про які вказував позивач.

Предметом позову ОСОБА_1 зазначив: 1) стягнення боргу , 2) стягнення моральної шкоди.

Підставами позову ОСОБА_1 зазначив: 1) наявність між сторонами зобов`язальних правовідносин з позики грошових коштів, які відповідач не повернув в установлений строк, 2) виникнення між сторонами деліктних відносин, а саме вчинення відповідачем кримінального правопорушення, а саме заволодіння шляхом обману та зловживання довірою грошовими коштами позивача, чим заподіяно майнову та моральну шкоду.

У ст. 11 ЦК України наведені підстави виникнення цивільних прав та обов`язків. Так, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування, з рішення суду, .

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

За ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Особа може відмовитися від свого майнового права. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

У ст.13 ЦК України наведені межі здійснення цивільних прав. Так, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

У ст. 14 ЦК України зазначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

У ст. 509 ЦК України наведено поняття зобов`язання та підстави його виникнення. Так, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У ст. 526 ЦК України наведені загальні умови виконання зобов`язання: 1) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; 2) виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

У ст. 626 ЦК України дано поняття та види договору. Так, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

У ст. 627 ЦК України навдено принцип свободи договору. Так, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами. (ст. 629 ЦК України).

У ст. 638 ЦК України наведено умови укладення договору. Так, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За умовами ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Суду не подані докази укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору позики на суму 300000 грн. у письмовій формі.

А тому позивач ОСОБА_1 не довів виникнення між ним та ОСОБА_2 зобов`язальних правовідносин у виді позики.

Щодо наявності складу правопорушення.

Договірна відповідальність настає за невиконання умов договору, а позадоговірна (деліктна) за спричинену шкоду на підставі правил Глава 82 ЦК України.

Звертаючись до суду з цим позовом про стягнення грошових коштів у відшкодування шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, ОСОБА_1 його правовими підставами визначив правила статей 1166, 1167, 1177, 1192 ЦК України.

Відповідно до частин першоїтретьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав . Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (ч.1, п.3 ч.2 ст.23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода може полягати як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала у внаслідок протиправної поведінки відносно неї.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що для настання відповідальності за завдання шкоди внаслідок вчинення правопорушення необхідна наявність таких умов: протиправна поведінка особи, яка завдала шкоду, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, наявність вини.

У деліктних правовідносинах у сфері кримінальних правопорушень.

Так, в обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на факт визнання його потерпілим у кримінальному провадженні, відкритому за його заявою за ч.1 ст.192 КК України.

Так, ч.1 ст.192 КК України установлено відповідальність за заподіяння значної майнової шкоди шляхом обману або зловживання довірою за відсутності ознак шахрайства караються штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або пробаційним наглядом на той самий строк.

Відповідно до ч.2 ст.192 КК України, ті самі діяння, вчинені за попередньою змовою групою осіб, або такі, що заподіяли майнову шкоду у великих розмірах, - караються штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років.

Відповідно до цієї статті майнова шкода визнається значною, якщо вона у п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, а у великих розмірах - така, що у сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

З об`єктивної сторони злочин, передбачений ст.192 КК України, полягає в отриманні винним матеріальної вигоди за рахунок власника або законного володільця майна шляхом обману або зловживання довірою за відсутності ознак шахрайства. За способом вчинення цей злочин є близьким до шахрайства. Однак, на відміну від шахрайства, при його вчиненні не відбувається вилучення чужого майна із фонду власника: винний отримує матеріальну вигоду в результаті використання майна, яке лише мало надійти у розпорядження власника і поповнити його майновий фонд. Тобто він не вилучає майно, а лише не передає його належному власникові чи законному володільцю.

Способами вчинення злочину є обман та зловживання довірою.

За своїм змістом обман та зловживання довірою як способи вчинення цього злочину аналогічні обману та зловживанню довірою при шахрайстві.

Заподіянням майнової шкоди, відповідальність за яке передбачена ст. 192 КК України, охоплюються випадки: 1) незаконного використання чужого майна чи грошових коштів (самовільне всупереч укладеній угоді чи досягнутій домовленості безоплатне використання транспортних засобів чи інших предметів; нецільове використання коштів чи майна іншого власника, отриманих на законних підставах (як попередню оплату за товар чи фінансування певного проекту, орендування приміщень.

Хоча органом досудового розслідування внесено за заявою ОСОБА_1 відомості до ЄРДР 20.07.2024 року за №0000677 за ч.1 ст.192 КК України, проте суду не подані відомості про пред`явлення підозри, обвинувачення особам у цього кримінальному провадженні.

Позивачем не наведено обставин вважати, що в діях ОСОБА_2 наявні ознаки об`єктивної сторони кримінальних правопорушень, передбачених ст.192, ст.190 КК України.

Тому суду не подано доказів про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення щодо ОСОБА_1 , від чого між ними виникли деліктні правовідносини

Оскільки суду не доведено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не виникли зобов`язальні чи деліктні правовідносини, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача боргу в розмірі 300000 грн. та моральної шкоди в розмірі 100000 грн.

Отже відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів, з наведених ним підстав.

Розподіл судових витрат

За правилом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що позивач у позові зазначив однією з підстав для стягнення грошових коштів заподіяння відповідачем шкоди вчиненим кримінальним правопорушенням, тому суд вважав, що на підставі п.6 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» позивач ОСОБА_1 був звільнений від сплати судового збору за подання позову про відшкодування шкоди, завданої йому кримінальним правопорушенням. Оскільки суд ухвалив відмовити в задоволенні позовних вимоги, то необхідно віднести на рахунок держави витрати зі сплати судового збору.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Керуючись ст.ст. 5-19, 76, 77, 81, 141, 258-259, 263-265, 268, 272, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Інформація про сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 13.02.2025 року.

Суддя Мурашова Н.В.