465/1087/25
2-з/465/20/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2025 м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Мартьянова С.М. розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Дмитришин Мирослави Петрівни про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в порядку регресу в розмірі 103252 грн. 81 коп.

установив:

10.02.2025 року ОСОБА_1 , в особі свого представника звернувся до суду із заявою, в якій просить накласти арешт в межах ціни позову до вирішення справи по суті на нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_2 (адреса АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме: на ідеальної частки на нерухоме майно будинок загальною площею 86,4 кв. м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

В обґрунтування заяви зазначено, що 06 липня 2006 року між АКІБ «УКРСИББАНК» (кредитор) та ОСОБА_3 (позичальник) був укладений Договір про надання споживчого кредиту №0, згідно з яким ОСОБА_3 отримала кредит в сумі 80000,00 грн. під 15,5% річних з датою остаточного погашення 02 липня 2021 року.

В подальшому, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (Іпотекодавець), ОСОБА_1 (Іпотекодавець Майновий поручитель) (разом Іпогекодавці) було укладено Договір іпотеки від 06 липня 2006 року.

Відповідно до п. 1.1. Договору іпотеки від 06.07.2006, Іпотекодавці передають в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно - будинок, зазначений в п. 1.4 цього договору (Предмет іпотеки). За домовленістю сторін, вартість Предмету іпотеки 118 700 грн, що на день укладення цього договору за курсом Національного банку України еквівалентно 23504,94 доларам США. Іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання всіх грошових зобов?язань Позичальника за договором про надання споживчого кредиту №0 від 06 липня 2006 року за договором про надання споживчого кредиту №0 від 06 липня 2006 року і за додатковою угодою про встановлення ліміту овердрафту №4779/4552 до Договору №4552 про відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки від 06 липня 2006 року (п. 1.2. Договору іпотеки від 06.07.2006). Предмет іпотеки: вид нерухомого майна - житловий будинок; вид нерухомого майна - житловий будинок; місцезнаходження (адреса) житлового будинку - АДРЕСА_2 ; опис житлового будинку - трьох житлових кімнат та кухні житловою площею 46,6 кв. м.: загальна площа - 86,4 кв.м. (п. 1.4. Договору іпотеки від 06.07.2006).

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №12545183 від 17.11.2006, будинок (реєстраційний номер 14545285), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві власності: - ОСОБА_1 , підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу №2710 від 06.07.2006; форма власності: приватна спільна сумісна; - ОСОБА_3 , підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу №2710 віл 06.07.2006; форма власності: приватна спільна сумісна.

Окрім цього, з метою забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов?язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 06 липня 2006 року, між ОСОБА_1 (Поручитель) та АКІБ «УкрСиббанк» укладено Договір поруки №0/1 від 06.07.2006 р., відповідно до п. 1.1, якого Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за виконання Позичальником усіх його зобов`язань перед Кредитором у повному обсязі, які виникли з кредитного договору №0 від 06 липня 2006 року, існують у даний час, можуть виникнути в майбутньому.

З огляду на невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 06 липня 2006 року, позивачем як поручителем з метою уникнення звернення стягнення на належну йому частку у праві власності на житловий будинок було сплачено у рахунок погашення кредитної заборгованості відповідача грошові кошти у розмірі 103952,81 грн.

Як стало відомо позивачу, рішенням Франківського районного суду м. Львова від 05 лютого 2024 року у справі №464/1180/23 було вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 256220 гривень 00 коп.

Більше того, ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 01 листопада 2024 року у справі №464/1180/23 було задоволено подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білого Андрія Миколайовича про визначення частки майна боржника у цивільній справі №464/1180/23 та визначено 1/2 ідеальної частки на нерухоме майно - будинок загальною площею 86, 4 кв. м, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , за ОСОБА_2 для виконання судового рішення за виконавчим листом №464/1180/23, що виданий Франківським районним судом м. Львова 07 березня 2024 року.

Такі обставини свідчать, що у відповідача існує грошова заборгованість не лише перед позивачем, а й перед банківськими установами. При цьому, як слідує із наведених рішень Франківського районного суду м. Львова, у межах справи №464/1180/23 щодо відповідача вживаються активні дії по стягненню заборгованості, в тому числі шляхом визначення частки майна відповідача житловому будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та який також належить на праві спільної сумісної власності позивачу.

Звертає увагу, що відповідач станом на подання позову не повернула сплачені позивачем кошти та, очевидно, у добровільному порядку не буде їх повертати. З огляду на таку поведінку відповідача не лише у відносинах із позивачем, а й з фінансовими установами, вважає, що існує реальна загроза відчуження належного відповідачу нерухомого майна, на яке у разі задоволення позовних вимог може бути звернуто стягнення, що в свою чергу фактично унеможливить повернення позивачем своїх коштів.

А тому, позивач вважає за необхідне просити суд про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказане нерухоме майно в межах ціна позову.

Відповідно до положень ч.1ст.153 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України), п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (далі - Постанови від 22.12.2006 року №9) заява позивача про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

З врахуванням положень ст. 153 ЦПК України сторони в судове засідання для розгляду заяви про забезпечення позову не викликалась, у зв`язку із чим фіксація судового засідання не здійснювалась у відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в порядку регресу у розмірі 103252,81 грн.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Види заходів забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.02.2020 по справі № 381/4019/18 висловила висновки щодо застосування норм права, згідно яких співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовуються позовні вимоги, суд установлює під час ухвалення рішення по суті спору, в зв`язку з чим відсутні підстави для відмови у вжитті заходів забезпечення позову з огляду на недоведеність або необґрунтованість заявлених позовних вимог. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Суд не погоджується з доводами позивача і вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з огляду на таке.

У своїй заяві про забезпечення позову заявник просить накласти арешт на ідеальної частки нерухомого майна, а саме будинок загальною площею 86,4 кв.м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , проте не вказано вартість частки нерухомого майна, що позбавляє суд можливості оцінити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, зокрема ціну позову із вартістю нерухомого майна, яке просить арештувати позивач.

А тому, навіть якщо між сторонами і існує спір, рішення суду, постановлене у формі ухвали, про накладання арешту на майно, тобто втручання в основоположне право особи вільно володіти майном, до ухвалення остаточного рішення у справі - не може ґрунтуватися виключно на припущеннях позивача, про те, що відповідач може та має намір відчужити належне йому майно з метою ухиляння від виконання судового рішення.

Оскільки позивачем ставиться питання про втручання судовим рішенням в основоположне право особи вільно володіти майном, до ухвалення остаточного рішення у справі, для суду є несправедливим та нерозумним «формальний» підхід для вирішення питання забезпечення позову шляхом задоволення виключно шляхом дослідження чи дотримано позивачем форми заяви про забезпечення позову, без з`ясування дійсних відносин сторін спору (наявності наміру відповідача будь яким чином відчужити належне їй майно, з метою уникнення виконання рішення суду).

Фактично позивач посилається на те, що виконання рішення може бути ускладнено в майбутньому, оскільки наявне відкрите виконавче провадження по примусовому стягненню коштів за кредитним договором.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі „Шмалько проти України (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина „судового розгляду.

У рішенні від 17.05.2005р. по справі „Чіжов проти України (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України, рішення суду по справі, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання та має бути виконане.

Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, приходить до переконання, що подана представником позивача заява про забезпечення позову до задоволення не підлягає, оскільки в заяві не зазначено вартості майна станом на момент звернення з відповідною заявою, що унеможливлює встановлення співмірності заявлених вимог, крім того позивачем не подано доказів, що невжиття заходів утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду у майбутньому, а також суд зазначає, що застосування заходів забезпечення позову не повинно перешкоджати виконанню рішенню суду.

За таких обставин, суд вважає клопотання про забезпечення позову не доведеним та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись 149, 150, 153, 157, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Дмитришин Мирослави Петрівни про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в порядку регресу в розмірі 103252 грн. 81 коп - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Мартьянова С.М.