Справа № 155/1222/24 Головуючий у 1 інстанції: Яремчук С. М.
Провадження № 22-ц/802/144/25 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання - Савчук О. В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування Мар`янівської селищної ради Луцького району Волинської області, до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 26 листопада 2024 року

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що з відповідачем ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 06 листопада 2014 року між ними розірваний. У шлюбі народилося двоє дітей: син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу вона повторно вийшла заміж та проживає з дітьми в с. Довгів Луцького району Волинської області.

Позивач зазначала, що на підставі виконавчого листа Горохівського районного суду Волинської області № 155/817/14-ц від 03 липня 2014 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_5 щодо примусового стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, відповідач не виконує рішення суду та на даний час у нього існує заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 89 534 грн 50 коп.

Позивач також вказувала, що відповідач ОСОБА_3 з початку січня 2014 року не бачив дітей та не брав участі у їх виховані, не цікавиться їх життям, здоров`ям. Така поведінка ОСОБА_3 призвела до фактичного розриву спорідненого зв`язку із малолітніми дітьми.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 26 листопада 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач не подавав.

Відповідач ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки за останнім відомим місцем проживання та розміщення судового оголошення на сайті «Судова влада України», в судове засідання не з`явився. Про причини неявки апеляційний суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв.

Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності відповідача ОСОБА_3 згідно з вимогами ст. 372 ЦПК України, оскільки його неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції належить скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, виходячи з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 06 листопада 2014 року у цивільній справі №155/813/14-ц між ними розірваний (а.с.19).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно з копією паспорта серії НОМЕР_1 є громадянином України.

У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; дочка - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 (а.с.18, 18а).

Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 25 березня 2017 року, позивач ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 . Після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_8 » (а.с.21).

Згідно з витягом з Реєстру територіальної громади від 15 липня 2024 року позивач ОСОБА_1 зареєстрована по АДРЕСА_1 (а.с.22).

У позовній заяві позивач зазначала, що разом з неповнолітніми дітьми на даний час проживають без реєстрації по АДРЕСА_2 .

Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного, (стаціонарного) хворого від 15 липня 2024 року ОСОБА_5 встановлено діагноз - здорова (а.с.7).

Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного, (стаціонарного) хворого від 15 липня 2024 року ОСОБА_4 встановлено діагноз - вроджена аномалія розвитку сечової системи (а.с.8).

Відповідно до довідки Бранівського ліцею Мар`янівської селищної ради Луцького району Волинської області № 02-05/58 від 15 липня 2024 року ОСОБА_5 навчається у четвертому класі даного навчального закладу. Вихованням дочки займається мама, тато не цікавиться навчанням, не відвідує батьківські збори, ніколи не спілкується з класним керівником та педагогами закладу (а.с.9).

Відповідно до довідки Бранівського ліцею Мар`янівської селищної ради Луцького району Волинської області № 02-05/57 від 15 липня 2024 року ОСОБА_4 навчається у восьмому класі даного навчального закладу. Вихованням сина займається мама, тато не цікавиться навчанням, не відвідує батьківські збори, ніколи не спілкується з класним керівником та педагогами закладу (а.с.10).

На підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Горохівського районного управління юстиції ВП № НОМЕР_5 від 13 листопада 2015 року згідно з виконавчим листом № 155/817/14-ц, виданим 03 липня 2014 року Горохівським районним судом Волинської області, з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій у розмірі 1 000 грн щомісячно, починаючи з 15 травня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів станом на 15 липня 2024 року (за період з червня 2018 року по червень 2024 року) становить 89 534 грн 50 коп. (а.с.13, 16, 17).

Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 13 грудня 2019 року у справі № 155/817/14-ц відповідача ОСОБА_3 оголошено в розшук. Ухвала суду набрала законної сили 02 січня 2020 року.

Згідно з довідкою ГУНП у Волинській області (м. Горохів) 14 січня 2020 року працівниками СКП Горохівського ВП оголошено розшук ОСОБА_3 , який ухиляється від сплати аліментів та заведено РС № 11-20.

Згідно з відомостями підрозділу УДМС України у Волинській області ОСОБА_3 знято з реєстрації в с. Озерці Горохівського району Волинської області ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Як слідує з листа Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України № 155/1222/24/4944/2024 від 02 жовтня 2024 року, відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у період з 08 листопада 2017 року по 19 липня 2024 року в Базі даних не виявлено.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач ОСОБА_1 свої вимоги мотивувала тим, що відповідач у 2014 році, після розірвання шлюбу, повернувся до місця свого народження - у російську федерацію. Його телефон їй не відомий. Відповідач з початку січня 2014 року не бачив дітей та не брав участі у їх виховані, не цікавиться їх життям, здоров`ям, не надає їм матеріальної допомоги. Станом на 15 липня 2024 року (за період з червня 2018 року по червень 2024 року) у відповідача виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 89 534 грн 50 коп. Вважає, що наведені обставини є достатніми підставами для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей.

Відмовляючи у позові ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази винної поведінки та свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачем ОСОБА_3 , які б свідчили про ухилення від утримання та виховання дітей і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України.

Апеляційний суд не погоджується із такими висновками суду, враховуючи наступне.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень ст. 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Такий правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судом у постановах, зокрема від 24 жовтня 2024 року у справі № 199/3287/23, від 20 березня 2024 року у справі № 204/2097/22, від 07 лютого 2024 року у справі №455/307/22 та інших.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23, від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22 та інші).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року в справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року в справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини під час розгляду справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах від 21 лютого 2024 року у справі №404/9387/21, від 19 лютого 2024 року у справі № 159/2012/23, від 22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18 та ін.

Верховний Суд наголошує, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 01 серпня 2024 року у справі № 366/52/21, від 07 березня 2024 року у справі № 947/7448/22, від 22 листопада 2023 року у справі №320/4384/18, від 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19).

Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23).

У частинах 5, 6 ст. 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 26 липня 2021 року у справі № 638/15336/18).

За положенням ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (ст. 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

У матеріалах справи міститься висновок Служби у справах дітей Мар`янівської селищної ради Луцького району Волинської області, затверджений рішенням Виконавчого комітету Мар`янівської селищної ради №108 від 30 жовтня 2024 року, в якому орган опіки та піклування виснував про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та що це відповідатиме інтересам дітей. У висновку зазначено, що відповідач ОСОБА_3 ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Суд першої інстанції не погодився із згаданим висновком Служби у справах дітей Мар`янівської селищної ради Луцького району Волинської області.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У справі, яка переглядається, апеляційним судом встановлено, що з часу залишення відповідачем ОСОБА_3 неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , минуло майже 10 років. За цей час відповідач жодного разу не цікавився життям та здоров`ям дітей, не спілкувався з ними безпосередньо чи за допомогою телефону, не намагався їх виховувати, забезпечувати здобуття освіти, що свідчить про його небажання виконувати свої батьківські обов`язки. Зазначена поведінка відповідача призвела до фактичного розриву спорідненого зв`язку з дітьми. До того ж, дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач ніколи не бачив, оскільки за поясненнями позивача ОСОБА_1 виїхав в російську федерацію коли вона була вагітна дочкою ОСОБА_10 . Від часу присудження за рішенням суду стягнення аліментів з відповідача, останній їх взагалі не сплачував, має зі сплати аліментів заборгованість, яка станом на 15 липня 2024 року (за період з червня 2018 року по червень 2024 року) становить 89 534 грн 50 коп. З 14 січня 2020 року працівниками СКП Горохівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 оголошений у розшук за ухилення від сплати аліментів. Повне забезпечення, утримання, виховання та навчання неповнолітніх дітей здійснює позивач ОСОБА_1 .

У розглядуваному випадку, на переконання колегії суддів, сукупність належних, допустимих та достатніх доказів, у тому числі висновок Служби у справах дітей Мар`янівської селищної ради Луцького району Волинської області, затверджений рішенням Виконавчого комітету Мар`янівської селищної ради №108 від 30 жовтня 2024 року, який є цілком обґрунтованим, про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітніх дітей, підтверджують встановлені у цій справі обставини щодо ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки він не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; взагалі не спілкується з дітьми, що є необхідним для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти.

Зазначені фактори в сукупності свідчать про свідоме та умисне нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Безпідставне залишення дітей та безвідповідальне ставлення до них свідчить про умисне самоусунення від виконання батьківських обов`язків, а також про розрив спорідненого зв`язку із дітьми, що призводить до негативних наслідків для дітей, не забезпечує найкращих інтересів дітей, які не отримують належної батьківської уваги та піклування.

Суд першої інстанції наведеним обставинам не надав у повній мірі належної правової оцінки та не врахував, що позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей, що є крайнім заходом, у даному випадку буде доцільним з огляду на наявні у справі достатні та переконливі докази його умисної, безвідповідальної та недобросовісної поведінки щодо виховання дітей.

Зважаючи на вищенаведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення суду з порушенням норм процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому з підстав, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦПК України, його належить скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 26 листопада 2024 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про народження № 10 від 05 квітня 2011 року Бранівської сільської ради Горохівського району Волинської області, та дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про народження № 6 від 22 квітня 2015 року Виконавчого комітету Бранівської сільської ради Горохівського району Волинської області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: