Справа № 515/1316/24
Провадження № 2/513/214/25
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2025 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді В.С.Миргород

при секретарі судового засідання Аркуші І.О.

за участю представника Служби у справах дітей Лиманської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Проноза О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу №515/1316/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Саратський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ІНФОРМАЦІЯ_1 , Служба у справах дітей Лиманської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, як орган опіки та піклування, про визнання шлюбу недійсним, стягнення аліментів на утримання другого з подружжя та стягнення моральної шкоди, суд, -

В С Т А Н О В И В :

22 серпня 2024 року позивач звернулася до Татарбунарського районного суду Одеської області з зазначеним позовом.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 23 вересня 2023 року Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, актовий запис № 99.

За час знайомства відповідач наполягав на реєстрації шлюбу, переконував її, що він є одиноким батьком, який самостійно виховує доньку, що бажає створити з нею сім`ю, вести спільне господарство, обіцяв забезпечувати матеріально позивача та її доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживати з позивачем як чоловік та дружина. Повіривши відповідачу, позивач погодилася.

Позивач є особою з інвалідністю 2 групи з дитинства безстроково по психічному захворюванню. Також є одинокою матір`ю.

До вступу у шлюб доходи позивача складалися з пенсії по інвалідності у мінімальному розмірі та соціальних виплат, як одинокій матері та малозабезпеченій сім`ї .

На день укладення шлюбу відповідач проходив військову службу за мобілізацією у ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після укладення шлюбу виявилося, що останній ввів її в оману, привіз її до неї додому, забравши собі свідоцтво про шлюб, привіз стару шафу, дав її 200 грн та зник.

Зрозумівши, що відповідач скористався її довірою, обманув та не збирається жити разом із нею, вона звернулась до старости с. Приморське та працівника Служби у справах дітей, по допомогу.

Як стало відомо позивачу, відповідач уклав з нею шлюб, з метою отримання права на звільнення з військової служби на підставі п. г) ч.4 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю, що він і зробив одразу після одруження.

На сьогоднішній день, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з позивачем, відповідач використовує право на відстрочку від мобілізації відповідно до п.11 ч.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як особа, яка має дружину з числі осіб з інвалідністю ІІ групи.

Крім того, весь цей час відповідач проживає однією сім`єю та має фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає з ним за однією адресою.

Після укладення шлюбу позивач втратила право на отримання державних соціальних допомог, як одинока мати та малозабезпечена сім`я, внаслідок чого вона та її дитина залишилися без засобів до існування. Стан здоров`я позивача не дозволяє працевлаштуватися.

Тяжке матеріальне становище, яке склалося, порушує право дитини позивача на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку.

Відповідач уклав шлюб з позивачем шлюб з корисливих мотивів та лише з підстави наявності у неї інвалідності ІІ групи, для уникнення від проходження військової служби, а не через намір створити з нею сім`ю.

Відповідач свідомо розумів матеріальних стан її сім`ї, у зв`язку з чим позивач має право на утримання та матеріальну підтримку, як того з подружжя, яке є непрацездатним. Тому, стягнення з відповідача на утримання позивача аліментів у розмірі 1500 грн щомісяця є справедливим та таким, що захищає її права, як сумлінної сторони.

Така поведінка відповідача призвела до моральних страждань, які негативно відображаються на самопочутті позивача та фізичному благополуччі, через погіршення матеріального стану її сім`ї, внаслідок втрати соціальних допомог, осуду з боку знайомих та родичів. Тому стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 20 000 грн по 2 000 грн за кожен місяць перебування у складних матеріальних умовах та моральних стражданнях, спричинених обманом та діями останнього, є достатнім та справедливим.

Враховуючи викладене, позивач просить визнати шлюб з відповідачем недійсним, у зв`язку з його фіктивністю; стягнути з відповідача аліменти на її утримання, як непрацездатної особи, у розмірі 1 500 грн щомісячно; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

Відповідно до розпорядження в.о. голови Татарбунарського районного суду Одеської області О.А. Дем`янової від 22 серпня 2024 року № 431 справу передано на розгляд Саратському районному суду Одеської області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Саратського районного суду Одеської області від 12 вересня 2024 року матеріали провадження передані для розгляду судді Миргород В.С.

Ухвалою суду від 17 вересня 2024 року провадження у справі відкрито у порядку загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження; відповідачу роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву, третім особам письмових пояснень та заперечень щодо позовних вимог.

16.10.2024 року від Служби у справах дітей Лиманської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, як органу опіки та піклування до суду надійшло пояснення , згідно якого повністю підтримують позовні вимоги.

13.11.2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить суд відмовити позивачці у задоволенні позову у повному обсязі.

19.11.2024 та від 27.11.2024 року від третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_3 надійшло пояснення, згідно якого просять задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі. Зазначає, що сторони 23.09.2023 року уклали фіктивний шлюб. Позивачка є особою з інвалідністю 2 групи з дитинства безстроково, має психічне захворювання, згідно довідки МСЕК №728974. Відповідач ніколи не був зареєстрований та не проживав за адресою позивачки, що підтверджується довідкою старости Лиманської сільської ради. Оскільки відповідач проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_5 та звільнений з військової служби в запас на підставі наказу №41-РС від 31.10.2023 року за пунктом «г» (через сімейні або інші поважні причини у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю 1 та 2 групи). Згідно наказу №304 від 31.10.2023 року виключений із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 і всіх видів забезпечення.

27.11.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив позивачки, яка зводиться до того, що спільно з відповідачем не проживала, обрала ефективний спосіб захисту порушеного права, наполягає на задоволенні позову у повному обсязі.

Ухвалою суду від 12.12.2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Додала, що відповідача взагалі не знала, він прийшов до неї з якоюсь жінкою та запропонував укласти шлюб, а натомість він зобов"язався допомоготи її матеріально, вона погодилась, оскільки є інвалідом 2 групи з дитинства. Але він її не допомогав, надав її 200 грн., привіз стару шафу та більше вона його не бачила, як подружжя вони не проживали разом.

Відповідач в судове засідання не з`явився до суду направив заяву у якій просив справу №515/1316/24 призначену на 11.02.2025 року о 12-45 год. розглянути у його відсутність.

Представник третьої особи Саратського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, шляхом направлення виклик до підсистеми «Елетронний суд», надав до суду заяву про проведення розглядом справи за відсутності їх представника.

Представник третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_3 був повідомлений належним чином, шляхом направлення виклик до підсистеми «Елетронний суд», надав до суду заяву про проведення розглядом справи за відсутності представника. Надав суду свої письмові пояснення, щодо предмету спору.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Лиманської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Проноза О.А. позов підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У відповідності до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи.

У відповідності до ч.1 ст.81, ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до п.п. 3,4 п. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України.

Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до такого висновку.

Частинами 1, 2 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина 2 ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обґрунтованим.

Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, здійснюючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Судом встановлено, що 23 вересня 2023 року Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , актовий запис № 99; прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_5 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого повторно Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 09 серпня 2024 року.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на підтвердження чого надано Витяг з реєстру Лиманської територіальної громади від 12 серпня 2024 року № 2024/009612750.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства безстроково, про що свідчить довідка МСЕК серії 10 ААВ № 728974, видана 29 квітня 2014 року.

Позивач отримує державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, на підтвердження чого нею надано копію пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 30 червня 2011 року Татарбунарським УПСЗН, номер справи одержувача державної соціальної допомоги: 602786.

Згідно з довідкою, виданою УПСЗН Білгород-Дністровської РДА 21 серпня 2024 року № 94, позивач перебуває на обліку у Татарбунарському відділі соціального захисту населення та отримує державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, яка за період з 01 січня 2024 року по 31 серпня 2024 року склала 16 527,00 грн по 2 361,00 грн щомісяця.

Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 15 листопада 2018 року на підставі актового запису № 271 Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, позивач має доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з довідкою від 21 серпня 2024 року вих. № 472, виданою старостою Приморського старостинського округу Лиманської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , не зареєстрований та не проживав і не проживає на теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 .

За даними паспорту громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого 23 травня 2005 року Біляївським РВ УМВС України в Одеській області, відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст.42 Сімейного кодексу України право на звернення до суду позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена.

Згідно з ч.2 ст.3 Сімейного Кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Частиною 1 ст.14 Сімейного Кодексу України передбачено, що сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.

Згідно з ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Стаття 25 СК України закріплює принцип одношлюбності, тобто жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

Відповідно до ст.36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України.

Підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24 - 26 СК України (стаття 38 цього Кодексу).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно із СК України шлюб може бути визнано недійсним за рішенням суду або за заявою заінтересованої особи до органу РАЦС.

При розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним.

За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст. 40 СК України).

Таким чином, вирішуючи справу, судам слід брати до уваги те, наскільки цим шлюбом порушено права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав і обов`язків подружжя, тобто, щоб хоча б одна із осіб, які укладають такий шлюб, не бажала створити сім`ю. При цьому зовнішнє виявлення волі волевиявлення особи або осіб, які уклали шлюб, суперечить їх волі. Оскільки однією із умов дійсності шлюбу є наявність взаємної згоди осіб, які укладають шлюб, за фіктивного шлюбу така умова відсутня, а тому такий шлюб має визнаватися недійсним.

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним внаслідок його фіктивності, повинна підтвердити належними доказами свої доводи про відсутність у однієї особи, що реєструє шлюб у ситуації існування мети створення сім ї в іншої особи, так і двох осіб одночасно за їх згодою та обізнаністю, наміру створити сім`ю.

Відповідно до законодавства підставами для визнання шлюбу недійсним (фіктивний) у зв`язку з відсутністю наміру створити сім`ю і набути прав та обов`язків подружжя є: наявність корисливої мети (реєстрація шлюбу задля чогось), наявність майнової вигоди, окреме проживання, відсутність спільно набутого майна, відсутність турботи один про одного та взаємної матеріальної підтримки, невиказування подружніх стосунків перед третіми особами, небажання народжувати спільних дітей, підтримання статевих стосунків із третіми особами, демонстрування перед третіми особами відсутності фактичних шлюбних відносин і наголошення на фіктивності реєстрації шлюбу.

Відповідно до судової практики самі по собі доводи позивача про те, що метою укладення шлюбу було отримання певних майнових благ, не дають підстав для визнання шлюбу недійсним з підстав фіктивності (постанови Верховного Суду у справах № 750/6471/15-ц, № 591/1860/16-ц).

У постанові Касаційного цивільного суду ВС від 17.04.2019 р. у справі № 752/2337/16-ц суд зазначив, що причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу.

У справі № 285/720/16-ц Верховний Суд дійшов висновку, що окреме проживання подружжя та не проведення святкової церемонії укладання шлюбу, а також наявність будь-яких фінансових зобов`язань сторін самі по собі не можуть бути підставою для визнання шлюбу недійсним (фіктивним). А припинення сімейних стосунків та наявні конфлікти, які виникають між подружжям, є підставою для розірвання шлюбу, а не для визнання його недійсним.

Поряд з цим, коли встановлені судом обставини свідчать про відсутність реального наміру осіб створити сім`ю, набути права та обов`язки подружжя, укладений особами шлюб буде визнано недійсним.

За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності. Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.07.2021 року у справі №295/472/18.

Важливим є також положення ч. 3 ст. 40 СК України стосовно того, що шлюб не може бути визнаний недійсним, якщо на момент розгляду справи судом відпали обставини, які засвідчували відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю.

З цього приводу Верховний Суд зазначив, що відсутність наміру створити сім`ю у момент укладення шлюбу може бути цілком компенсовано його появою після реєстрації шлюбу, коли за всіма об`єктивними обставинами можна стверджувати, що у особи з`явився намір створити сім`ю, наприклад коли після реєстрації шлюбу, який мав ознаки фіктивності, особи почали разом проживати, вести спільне господарство, дружина завагітніла або у подружжя народилися діти, батько піклується про дружину та дітей, подружжя запрошує до себе своїх батьків та друзів, підтримують інтимні стосунки, разом відпочивають та відвідують своїх рідних та близьких тощо (постанова від 17.04.2019 р. у справі № 752/2337/16-ц).

Під час розгляду справ відповідної категорії судами повинна надаватись правова оцінка діям сторін у нематеріальному вираженні, як-то бажання вести спільне господарство, проживати однією сім`єю, дбати про моральний стан сім`ї, її добробут тощо. При вирішенні питання про фіктивність шлюбу суд повинен, зокрема, визначити: відносини подружжя до шлюбу, їх тривалість; факт спільного проживання; піклування батька про дітей та дружину; спільний відпочинок; особисті стосунки; відвідування близьких і родичів; причини роздільного проживання, якщо таке мало місце; факт ведення спільного господарства у шлюбі; набуття спільного майна; інші обставини, які свідчили б про наявність чи відсутність наміру створити сім`ю.

Згідно зі ст. ст. 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно ст. ст. 81, 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

При оцінці доказів суд враховує положення ст.ст.79,80 ЦПК України, відповідно до яких достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмету доказування.

Згідно з ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним внаслідок його фіктивності, повинна підтвердити належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами свої посилання про відсутність у осіб (особи), які уклали шлюб, наміру створити сім`ю.

В судовому засіданні встановлено, що підставою для укладення шлюбу між позивачем та відповідачем слугувало отримання відповідачем права на відстрочку від мобілізації відповідно до п.11 ч.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як особа, яка має дружину з числі осіб з інвалідністю ІІ групи. Такі доводи узгоджуються та підтверджуються матеріалами справи, з яких вбачається, що відповідач є військовослужбовцем та проходив службу до реєстрації 23.09.2023 року шлюбу з позивачкою, у подальшому звільнений з військової служби в запас на підставі наказу №41-РС від 31.10.2023 року за пунктом «г» (через сімейні або інші поважні причини у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю 1 та 2 групи). Згідно наказу №304 від 31.10.2023 року виключений із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 і всіх видів забезпечення, саме після реєстрації шлюбу з позивачкою.

На підтвердження своїх доводів позивач посилається на покази свідків ОСОБА_6 , який служить у церкві до якої приходить позивачка, яку він добре знає, якій допомогає, оскільки остання за своїм станом здоров`я потребує допомоги. Ніколи не бачив її з чоловіком та остання ніколи не говорила, що одружена.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що є соціальним працівником Лиманської сільської ради та до неї регулярно приходила позивачка оформлювала соціальну допомогу, доки не з`ясувалось, що остання уклала шлюб, у зв`язку з чим втратила дану пільгу. В селі ніхто не бачив цього чоловіка та у позивачки взагалі не було свідоцтва про шлюб.

Показами даних свідків в судовому засіданні встановлено, що сторони з моменту реєстрації шлюб, разом не проживали, спільне господарство не вели. У суду немає підстав не довіряти показанням свідків, оскільки показання цих свідків узгоджуються з письмовими доказами.

Зі змісту показань свідків суд прийшов до висновку про те, що після реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 один до одного не переїздили, проживали за різними адресами, сімейні стосунки між ними не виникли.

Судом не встановлено факту спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності взаємних прав та обов`язків позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 притаманних подружжю.

За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності. Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу. Водночас слід мати на увазі, що відсутність наміру створити сім`ю у момент укладення шлюбу може бути цілком компенсовано його появою після реєстрації шлюбу, коли за всіма об`єктивними обставинами можна стверджувати, що у особи з`явився намір створити сім`ю, наприклад коли після реєстрації шлюбу, який мав ознаки фіктивності, особи почали разом проживати, вести спільне господарство, дружина завагітніла або у подружжя народилися діти, батько піклується про дружину та дітей, подружжя запрошує до себе своїх батьків та друзів, підтримують інтимні стосунки, разом відпочивають та відвідують своїх рідних та близьких тощо.

З матеріалів справи вбачається, що з моменту реєстрації шлюбу та до моменту звернення позивача до суду з позовом минув значний проміжок часу. Протягом вказаного часу, фактичних шлюбних відносин не підтримували, жили окремим життям, спільного господарства не вели, один одного не утримували та спільного майна не набували.

Суду не надано доказів на підтвердження факту ведення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільного господарства. Не встановлено факту спільно набутого ними майна. Відсутні факти спільного відпочинку, відвідування родичів, знайомих.

Вказане у сукупності дає підстави стверджувати про фіктивність такого шлюбу.

У суду є підстави вважати встановленими такі підстави фіктивності шлюбу як наявність у відповідача корисливої мети (отримання відстрочки від проходження військової служби), що може свідчити про відсутність серйозності намірів, окреме проживання, відсутність спільно набутого майна, відсутність турботи один про одного та взаємної матеріальної підтримки; невиказування подружніх стосунків перед третіми особами, підтримання статевих стосунків із третіми особами, демонстрування перед третіми особами відсутності фактичних шлюбних відносин і наголошення на фіктивності реєстрації шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» актовий запис цивільного стану анулюється на підставі: 1) рішення суду; 2) висновку відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану у випадках, передбачених законом.

Як убачається із п. 2.14 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 96/5 від 12.01.2011, підставою для внесення відповідних відміток в актові записи цивільного стану, у тому числі про анулювання та поновлення, є, зокрема, рішення суду про визнання шлюбу недійсним.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши та проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами, зареєстрований 23 вересня 2023 року Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис № 99, слід визнати недійсним.

Щодо вимог про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини

Статтею 48 Конституції України гарантовано право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до ст.75СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти)має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв`язку із вчиненням ним умисного кримінального правопорушення, якщо це встановлено судом. Той із подружжя, хто став непрацездатним у зв`язку з протиправною поведінкою другого з подружжя, має право на утримання незалежно від права на відшкодування шкоди відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Аналіз норм статей 75 і 76 СК України дає підстави для висновку про те, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені лише за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом (Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15, від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17 та від 11 жовтня 2018 року у справі № 161/16931/16-ц).

Відповідно до ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України.

Згідно зі ст. 45 СК України шлюб, визнаний недійсним за рішенням суду, не є підставою для виникнення у осіб, між якими він був зареєстрований, прав та обов`язків подружжя, а також прав та обов`язків, які встановлені для подружжя іншими законами України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки шлюб між подружжям визнано недійсним, у позивача відсутнє право на отримання від відповідача аліментів на її утримання, у зв`язку з чим позовні вимоги у цій частині не підлягають до задоволення.

Щодо вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди на користь позивача

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч.1 ст. 1167 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1168 ЦК України передбачено відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що така моральна шкода може бути стягнута при наявності доказів порушеного права позивача, протиправних дій відповідача, доведеності вини відповідача та наявності причинного зв`язку між протиправними діями та наявною моральною шкодою.

Право на звернення в суд кожній особі гарантоване Конституцією України та нормами чинного законодавства, а тому звернення до суду ОСОБА_1 з позовом пов`язане з порушенням її прав відповідачем та доказом вини останнього в їх порушенні, а хвилювання позивача, яка є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства безстроково (дитина інвалід), має на утриманні малолітню доньку, 2018 року народження, її стан здоров`я, який не дозволяє працевлаштуватися, припинення соціальних виплат, залишення практично без засобів до існування після реєстрації шлюбу з відповідачем, який не мав наміру утворювати з нею сім`ю, вів її в оману, свідчать про вину відповідача.

Отже, за підтвердження факту заподіяння позивачу моральних страждань відповідачем, наявністю причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача, вини останнього в заподіянні позивачу шкоди, суд вважає, що позов в цій частині підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у загального розмірі 3 633,60 грн, від сплати якого була звільна позивач при подачі позову, як особа з інвалідністю ІІ групи.

Керуючись ст.ст.12,13,77,81,259,263-265,268, 280 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В

Позовні вимоги задовільнити частково.

Визнати шлюб, зареєстрований 23 вересня 2023 року Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , актовий запис № 99 - недійсним.

Скасувати складений Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) актовий запис № 99 від 23 вересня 2023 року про укладення шлюбу 23 вересня 2023 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м. Татарбунари Одеської області, РНОКПП НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженки с.Приморське Татарбунарського району Одеської області, РНОКПП НОМЕР_6 , моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн (двадцять тисяч грн 00 к).

В решті заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м. Татарбунари Одеської області, РНОКПП НОМЕР_5 , на користь держави судовий збір у розмірі 3 633,60 грн (три тисячі шістсот тридцять три грн 60к.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://st.od.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 13.02.2025 року.

Суддя В. С. Миргород