Номер провадження: 22-ц/813/2919/25
Справа № 493/1956/23
Головуючий у першій інстанції Тітова Т. П.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

06.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Лозко Ю.П., Назарової М.В.,

з участю секретаря судового засідання Крупської М.Г.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Балтського районного суду Одеської області від 02 жовтня 2024 року,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, за участю третьої особи служби у справах дітей Балтської міської ради Одеської області,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

В листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , за участю третьої особи служби у справах дітей Балтської міської ради Одеської області, про позбавлення батьківських прав, в обґрунтування якої зазначила, що позивач та відповідач перебували у шлюбі з 25 жовтня 2015 року, від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

09.10.2018 року рішенням Балтського районного суду Одеської області по справі № 493/1224/18 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, на підставі судового наказу Балтського районного суду Одеської області № 493/1225/18 від 09.07.2018 року з відповідача на утримання доньки стягуються аліменти.

ОСОБА_1 посилається, що виховує доньку фактично самостійно без допомоги з боку батька ОСОБА_2 , який самоусунувся від її виховання, дитиною не цікавиться, участі в її вихованні не приймає, від виконання своїх батьківських обов?язків свідомо ухиляється, останнім часом не спілкується з донькою навіть за допомогою телекомунікаційних засобів.

Позивач вважає, що такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відносно ОСОБА_3, буде сприяти якнайкращим інтересам дитини, оскільки тривала, свідома і навмисна відсутність турботи про дитину пригнічує доньку. Спільне життя з відповідачем, це спогади як батько повертається додому напідпитку та свариться на дитину і позивача. З самого народження батько нехтує потребами та інтересами доньки, з боку батька відсутнє елементарне піклування про дитину: харчування, одяг, житло, освіта, медична допомога, увага, турбота, така поведінка батька негативно впливає на емоційний стан дитини. Батько не доклав навіть мінімальних зусиль, щоб утримувати дитину, спілкуватися та піклуватися про неї.

Стверджує, що відповідач власного житла не має, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, офіційно не працевлаштований, коли позивач наголошувала на необхідності зміни ставлення до виховання доньки, відповіддю було хамство та зневага, змінювати своє ставлення до виконання батьківських обов?язків відповідач не бажає.

Зазначає, що з 24 лютого 2022 року, тобто з моменту повномасштабного російського вторгнення на територію України ОСОБА_2 не законно перетнув кордон та повертатися не бажає, до теперішнього часу жодного разу не подзвонив та не дізнався як дитина.

Відповідач ОСОБА_2 свідомо обрав життєві умови, за якими його участь у вихованні дитини відсутня в повному обсязі, що в свою чергу свідчить про його свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України, відповідач свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та змінювати поведінку не збирається, така поведінка відповідача суперечить як найкращим інтересам дитини.

ОСОБА_1 просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнути судові витрати з відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Балтський районний суд Одеської області рішенням від 02 жовтня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи служби у справах дітей Балтської міської ради Одеської області, про позбавлення батьківських прав, відмовив. Попередив ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Поклав на службу у справах дітей Балтської міської ради Одеської області обов`язок вести контроль за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що наявні в матеріалах цивільної справи докази не є достатніми для обґрунтованості позовних вимог, на підставі яких суд може дійти висновку, що відповідач свідомо та умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Натомість, встановлені в судовому засіданні обставини в сукупності суд вважав як такі, що доводять відсутність факту ухилення відповідача від виховання дитини, а також, доводять відсутність факту свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, адже позивачем не доведено обставин, які б свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися з дочкою та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, так як відповідач в міру своїх об`єктивних можливостей намагається забезпечити необхідний добробут дитині, виявляє інтерес до дитини, хоч і не в повній мірі, виходячи зі своїх можливостей. Суд зазначив, що ОСОБА_2 не виносилися попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків і його поведінка не була предметом розгляду компетентних органів, натомість його позиція при розгляді спору, переконливо свідчить про небайдужість та інтерес відповідача до дитини, бажання брати активну участь у її житті, а його тимчасова відсутність не є підставою для позбавлення особи батьківських прав.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд рішення Балтського районного суду від 02 жовтня 2024 року по справі № 493/1956/23 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що суд помилково оцінив залучення свідків відповідачем, як зацікавленість батька життям дитини, свідки не підтвердили, що за останні роки він бажав спілкуватися з дитиною або намагався брати участь у вихованні дитини, їх розповіді стосувались поодинокого спілкування з дитиною у віці 5-6 років, одразу після розірвання шлюбу. Відповідач був попереджений органом опіки та піклування у необхідності активнішої участі у житті дитини, тобто орган опіки та піклування спонукав відповідача брати активнішу участь у житті дитини.

Скаржник зазначає, що представник відповідача наполягала, а суд помилково взяв до уваги, що батько дитини бажає надалі спілкуватися зі своєю донькою, тому категорично проти позбавлення його батьківських прав щодо дитини.

Скаржник посилається, що батько пригнічує дитину, несе лише негативний вплив на її розвиток; спілкування з батьком порушує емоційний і соціальний розвиток у дитини; почуття непотрібності породжує в дитині байдужість і жорстокість до оточуючих людей; при нагадуванні про батька, вона стає замкнутою, агресивною і запальною; дитина тривалий час не отримувала з боку батька тепла, турботи, дитина позбавлена його підтримки і допомоги, саме тому дитина не бажає спілкуватися з біологічним батьком.

Вважає, що суд не взяв до уваги, що емоційне неприйняття контакту з конкретною людиною, а саме з біологічним батьком (відповідно висновку психолога та органу опіки та піклування), не відповідає як найкращім інтересам дитини. Є вкрай небажаним, наносить шкоду розвитку, вихованню та правильному будуванню життєвих цінностей, тому позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідатиме як найкращим інтересам дитини.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.11.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, роз`яснювалось ОСОБА_2 право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу, роз`яснювалось службі у справах дітей Балтської міської ради Одеської області право подати до Одеського апеляційного суду пояснення у письмовій формі.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 копію ухвали про відкриття провадження від 15.11.2024 року отримала 16.11.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 копію ухвали про відкриття провадження від 15.11.2024 року та копію апеляційної скарги отримала 12.12.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

Служба у справах дітей Балтської міської ради Одеської області копію ухвали про відкриття провадження від 15.11.2024 року та копію апеляційної скарги отримала 16.11.2024 року та 11.11.2024 року відповідно, в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

19.12.2024 року від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в обґрунтування якого зазначено, що суд першої інстанції належним чином дослідив матеріали справи, дотримався вимог процесуального законодавства та належним чином застосував норми матеріального права, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з наявних доказів та свідчень свідків, матеріали справи не містять і не можуть містити належні і допустимі докази злісного ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню й матеріальному утриманню дитини, бо з боку відповідача такого не було, а скаржник штучно створює такі умови відповідачу.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , служба у справах дітей Балтської міської ради Одеської області, повістки отримали 12.12.2024 року в особистих кабінетах Електронного суду, що підтверджується довідками.

Від служби у справах дітей Балтської міської ради Одеської області 27.12.2024 року надійшла заява про розгляд справи, призначеної на 06.02.2025 року на 14:30 год., за відсутності представника служби у справах дітей Балтської міської ради Одеської області.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 06.02.2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовив представнику ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , у долучені до матеріалів справи та дослідженні доказів, долучених до відзиву на апеляційну скаргу, а саме скріншотів з телефону відповідача, з огляду на наступне.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 752/1839/19 (провадження № 61-976св20) та від 11 листопада 2020 року у справі № 760/16979/15-ц (провадження № 61-4848св19) зазначено, що: «відповідно до частин першої та третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. За змістом статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції».

Зі скріншотів, долучених до відзиву на апеляційну скаргу, вбачається, що на них містяться відомості датовані починаючи з жовтня 2024 року, тобто після ухвалення 02.10.2024 року судом першої інстанції оскаржуваного рішення. Суд же апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.

Така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі № 922/393/18.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 у судовому засіданні просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що наявні в матеріалах даної цивільної справи докази не є достатніми для обґрунтованості позовних вимог, на підставі яких суд може дійти висновку, що відповідач свідомо та умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Суд зазначив, що встановлені в судовому засіданні обставини в сукупності доводять відсутність факту ухилення відповідача від виховання дитини, відсутність факту свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, адже позивачем не доведено обставин, які б свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися з дочкою та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, так як відповідач в міру своїх об`єктивних можливостей намагається забезпечити необхідний добробут дитині, виявляє інтерес до дитини, хоч і не в повній мірі, виходячи зі своїх можливостей.

Оцінюючи висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо його дитини ОСОБА_3 , суд вважав, що він є недостатньо обґрунтованим та таким, що суперечить інтересам дитини, оскільки в ньому не встановлено фактів, які б свідчили про те, що позбавлення відповідача батьківських прав є заходом впливу, який найкраще відповідає інтересам дитини. Висновок не містить відомостей про те, що батько був заслуханий органом опіки та піклування, що досліджені в повному обсязі дані, які характеризують батька, та обставини щодо ставлення батька до доньки, як батько поводиться з дитиною, чи не жорстоко, щодо участі батька у вихованні та утриманні дитини, причини, з яких він не може повноцінно спілкуватися з дитиною та забезпечити належні умови виховання та утримання дитини. Зі змісту даного висновку вбачається, що він зроблений тільки на підставі інформації, наданої позивачем. Орган опіки та піклування, приймаючи висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, керувався лише тим, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, так як проживає окремо від дитини, вихованням і розвитком дитини не займається.

Суд зазначив, що позбавлення відповідача батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, тому позбавлення батьківських прав відповідача є недоцільним та невиправданим.

Разом з тим, суд вважав, що наявні підстави для попередження ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків, налагодити контакт з донькою, приймати участь у її вихованні, розвитку та піклуванні щодо неї.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає, що рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 жовтня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, який розірваний рішенням Балтського районного суду Одеської області від 09 жовтня 2018 року у справі № 493/1224/18.

У шлюбі у сторін народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 27 грудня 2016 року Балтським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Судовим наказом Балтського районного суду Одеської області від 09 липня 2018 року у справі № 493/1225/18 з ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.06.2018 року до повноліття дитини.

31 липня 2020 року позивач уклала шлюб вдруге та змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».

Відповідно до довідки закладу дошкільної освіти ясла-садок № 3 «Оленка» Балтської міської ради від 21.04.2023 року, ОСОБА_2 - батько ОСОБА_3 не займався вихованням дитини. За час перебування дитини в дошкільному навчальному закладі № 3 «Оленка» батько жодного разу не відвідував заходів, які проводились з батьками, не цікавився життям дитини в ЗДО. Не приводив та не забирав дівчинку з садочку. Всі обов`язки виконувала мама ОСОБА_1 .

ОСОБА_3 є ученицею 1-А класу Балтського ліцею № 3 Балтської міської ради Одеської області. Дитину виховує мати, батько вихованням не займається. Батьківські збори та шкільні заходи не відвідував, не цікавився результатами навчальних досягнень, що підтверджується довідкою Балтського ліцею № 3 Балтської міської ради Одеської області від 12.04.2023 року № 01-17/78.

Відповідно до довідки КНП «Балтський центр ПМСД» Балтської міської ради Одеської області від 12.07.2023 року № 168, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за необхідності та вчасно відвідує свого сімейного лікаря ОСОБА_9 винятково разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 та без участі батька ОСОБА_2 .

Згідно з довідкою КЗ «Центр культури та дозвілля» Балтської міської ради Одеської області від 14.07.2023 року № 69/01-14, ОСОБА_3 є учасницею Зразкового хореографічного ансамблю «Балтська зірочка» КЗ «Центр культури та дозвілля» Балтської міської ради Одеської області. Дитину виховує мати, батько вихованням не займається. Батьківських зборів та занять не відвідує, не цікавиться результатами досягнень.

Відповідно до довідки за результатами бесіди та досліджень проектних методик малолітньої ОСОБА_3 , даної практичним психологом Н.В. Базікало, забезпечення відсутності контакту дитини з батьком до досягнення повноліття, надасть можливість нормально розвиватись до стабільного дорослого стану, коли дівчинка зможе приймати рішення самостійно та бути невразливою при можливому контакті з батьком та самостійному прийнятті рішення щодо спілкування з ним.

Згідно витягу з протоколу № 21 від 12.09.2023 року засідання комісії з питань захисту прав дитини Балтської міської ради Одеської області, комісія вирішила рекомендувати дитині ОСОБА_3 спілкуватись зі своїм батьком ОСОБА_2 засобом телефонного зв`язку, тим самим користуватись своїм правом на спілкування зі своїм батьком. Матері дитини ОСОБА_1 надавати можливість спілкуватись дитині зі своїм батьком. Батькові дитини ОСОБА_2 брати участь у спілкуванні з дитиною, дзвонити до дитини, приймати вхідні дзвінки, щоб дитина могла спілкуватись зі своїм батьком.

Відповідно до характеристики, виданої КП «Балтська багатопрофільна лікарня» від 27.10.2023 року № 1124, ОСОБА_1 є турботливою матір`ю двох дітей.

Із довідки про доходи вбачається, що позивач ОСОБА_1 працює у відділенні екстреної медичної допомоги та загальна сума нарахованої з/п за період з 01.09.2023 року по 31.10.2023 року становить 26412,66 грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 сплатив позивачу 14.06.2022, 14.07.2022, 03.09.2022, 15.10.2022, 13.12.2022 аліменти в сумі по 2715,13 грн; 12.08.2022, 10.11.2022 - в сумі по 2715 грн; 12.01.23 - в сумі 2735 грн; 09.03.2023, 12.04.2023 - в сумі по 2980 грн; 11.05.2023, 13.06.2023, 12.07.2023, 11.08.2023, 11.09.2023, 10.10.2023, 13.11.2023, 07.12.2023 - в сумі по 2920 грн.

Станом на 11.12.2023 року відсутня заборгованість зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 , що підтверджується розрахунку заборгованості зі сплати аліментів наданим заступником начальника Балтського відділу ДВС ПМУ МЮ (м. Одеса) Мушаром П.Д.

Із копії паспорту ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово виїжджав за межі України, востаннє виїхав 14.03.2023 року.

Згідно характеристики голови мікрорайону ОСОБА_11 вбачається, що ОСОБА_2 зарекомендував себе з позитивної сторони, завжди ставиться з повагою та любов`ю до своєї дочки. Часто працював водієм вантажних фур за кордоном. Коли приїздив із заробітків, його бачили на дитячому майданчику, як він грався з донькою. Сусіди ніколи не бачили його в алкогольному сп`янінні, він ніколи не влаштовував нічних вечірок, не дебоширив та нікого не ображав.

Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

З висновку органу опіки та піклування Балтської міської ради Одеської області від 29 березня 2024 року № 62 слідує, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно його доньки ОСОБА_3 , 2016 року народження.

Судом першої інстанції не взято до уваги висновок органу опіки та піклування Балтської міської ради Одеської області від 29 березня 2024 року № 62, оскільки він є недостатньо обґрунтованим та таким, що суперечить інтересам дитини, не встановлено фактів, які б свідчили про те, що позбавлення відповідача батьківських прав є заходом впливу, який найкраще відповідає інтересам дитини.

Згідно ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд першої інстанції правильно не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування Балтської міської ради Одеської області від 29 березня 2024 року № 62, оскільки він є необґрунтованим та непереконливим, в цілому ґрунтується на констатації обставин викладених у довідці директора ЗДО Балтської міської ради № 3 «Оленка» від 21.04.2023 року, довідці директора Балтського ліцею № 3 Балтської міської ради від 12.06.2023 року, довідці директора Комунального закладу «Центр культури та дозвілля» Балтської міської ради від 14.06.2023 року, характеристики наданої директором «Балтської многопрофільної лікарні» від 27.10.2023 року, довідці наданої практичним психологом ОСОБА_12 , письмових поясненнях ОСОБА_13 від 08.01.2024 року, ОСОБА_14 від 05.01.2024 року, ОСОБА_15 від 04.01.2024 року, ОСОБА_16 від 05.01.2024 року, ОСОБА_17 від 08.01.2024 року, характеристики наданої головою мікрорайону Войцеховського О. від 12.01.2024 року, акті відвідування від 08.12.2023 року, акті відвідування від 28.12.2023 року, акті відвідування від 11.01.2024 року, акті обстеження від 08.12.2023 року, висновку оцінки сім`ї від 12.12.2023 року. При посиланні на довідку видану практикуючим психологом у висновку не зазначається як дата довідки, так і час спілкування дитини з психологом, також зазначаючи про те, що ОСОБА_2 на засідання комісії не заявився, належним чином повідомлявся, не зазначається яким чином відповідач, який перебуває за кордоном, повідомлявся про засідання комісії.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що наданий суду висновок не містить відомостей про те, що батько був заслуханий органом опіки та піклування, що досліджені в повному обсязі дані, які характеризують батька, та обставини щодо ставлення батька до доньки, як батько поводиться з дитиною, чи не жорстоко, щодо участі батька у вихованні та утриманні дитини, причини, з яких він не може повноцінно спілкуватися з дитиною та забезпечити належні умови виховання та утримання дитини.

У висновку зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно його доньки ОСОБА_3 , 2016 року народження, однак із зазначеного висновку не є зрозумілим, яким чином позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме захисту інтересів дитини.

Висновок органу опіки та піклування Балтської міської ради Одеської області від 29 березня 2024 року № 62 не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, чи наявності з боку батька загрози для доньки, її здоров`я та психічного розвитку, не містить доводів та аргументів, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Як вбачається із тексту позовної заяви, ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 підставою позбавлення батьківських прав відповідача зазначила п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно із частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з п.п. 15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Слід розуміти, що поняття ухилення від виконання обов`язку і невиконання обов`язку не є тотожними. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про розвиток дитини, хоча мають реальну можливість для цього.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Проте, позивачем у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України не надано належних, достатніх і допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків без поважних причин, не встановлено винної поведінки останнього щодо ухилення від виховання доньки і свідомого нехтування ним своїми обов`язками, хоча це є його процесуальним обов`язком.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позбавлення відповідача батьківських прав потрібно виключно в інтересах малолітньої дитини, оскільки дитина не бажає спілкуватися з батьком, колегія суддів не приймає.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для матері (батька), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач, який перебуває за кордоном і його інтереси в суді представляв адвокат, заперечував проти задоволення позову, зазначав, що не ухиляється від виконання батьківських обов`язків, бажає спілкуватися з дитиною.

Суд першої інстанції надав належну оцінку показам свідків.

В матеріалах справи відсутні докази застосування до ОСОБА_2 заходів впливу у зв`язку із неналежним виконанням батьківських обов`язків з боку органів Національної поліції, органів опіки та піклування, суду, у тому числі притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, тобто докази того відповідач систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, матеріали справи не містять. Натомість його позиція при розгляді спору, переконливо свідчить про небайдужість та інтерес відповідача до дитини, бажання брати участь у її житті, а його тимчасова відсутність не є підставою для позбавлення особи батьківських прав.

Посилання скаржника на те, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність відомостей щодо застосування службою у справах дітей заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків, не врахувавши висновок засідання комісії з питань захисту дітей, яке відбулося у вересні 2023 року на заслуговують на увагу з огляду на таке.

З витягу з протоколу № 21 засідання комісії з питань захисту прав дитини Балтської міської ради Одеської області від 12.09.2023 року вбачається, що комісією розглядалося питання про визначення способу участі ОСОБА_2 відносно його дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за зверненням ОСОБА_2 до Служби у справах дітей Балтської міської ради Одеської області і паралельно до голови Балтської міської ради. Комісія вирішила рекомендувати дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 спілкуватися зі своїм батьком ОСОБА_2 засобами телефонного зв`язку, тим самим користуватися своїм правом на спілкування зі своїм батьком. Матері дитини ОСОБА_18 надавати можливість спілкуватися дитині зі своїм батьком. Батькові дитини ОСОБА_2 брати участь у спілкуванні з дитиною: дзвонити до дитини, приймати вхідні дзвінки, щоб дитина могла спілкуватися зі своїм батьком.

Службою у справах дітей не застосовувалися заходи впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків, а розглядалося питання про визначення способу участі ОСОБА_2 відносно його дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за зверненням саме ОСОБА_2 .

Надана позивачем довідка за результатами бесіди та досліджень проективних методик малолітньої ОСОБА_19 за результатами проведеного аналізу психоемоційного стану не містить дати проведення практичним психологом бесіди з дитиною, не є достатньо вмотивованою, містить відомості, які психологу могли бути відомі тільки зі слів матері дитини, а не самої дитини, Із висновку не вбачається яким чином позбавлення батьківських прав відповідача зробить життя дитини кращим, ніж зараз, в чому покращиться ситуація у разі позбавлення відповідача батьківських прав, та в чому саме буде відповідати інтересам дитини позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 .

Слід зазначити, що не повинні перериватися відносини з біологічним батьком, відносно якого не надано доказів неналежної поведінки, переривання відносин з біологічним батьком, тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, проте матеріали справи не містять доказів винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17,від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позбавлення відповідача батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, відповідач не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з нею сімейних відносин не відповідає інтересам дитини.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, в чому полягає захист прав інтересів дитини шляхом позбавлення ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав та винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої дитини.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19 стосовно виїзду батька за кордон, оскільки фактичні обставини у справі, яка переглядається, та у справі, на яку містяться посилання у апеляційній скарзі, є різними, а правовідносини не є подібними.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі та матеріали справи у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки позивачем не надані безспірні та достатні докази винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, які б свідчили про ухилення від виховання малолітньої доньки, і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, тому позбавлення батьківських прав не буде відповідати меті цього заходу: захист інтересів дитини та стимулювання батька до належного виконання своїх обов`язків.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі не наведено ніяких нових обставин та не надано нових доказів, що давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 02 жовтня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

М.В. Назарова