Справа № 368/1468/23
Рішення

Іменем України

"07" лютого 2025 р. Кагарлицький районний суд Київської області

у складі: головуючого - судді Шевченко І.І.

за участю секретарів Варлам Є.Р. та Назаренко А.І.

представника позивача адвоката Матюшенкова Д.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Клапчука Ф.П.,

третьої особи в особі приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Воловенко О.П.

та третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлику цивільну справу в загальному позовному провадженні за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа, без самостійних вимог на стороні відповідача: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Воловенко Олена Петрівна та треті особи без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, -

встановив:

позивач та її представник просять суд визнати заповіт ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного 23.09.2020 року та посвідченого приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Київської області Воловенко Оленою Петрівною, зареєстрованого в реєстрі за № 689 недійсним, обґрунтовуючи наступним.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є онукою померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (вказаний факт смерті підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 ).

Факт родинних відносин між її бабусею та нею підтверджується наступними документами:

?свідоцтвом про народження її матері - ОСОБА_7 ;

?свідоцтвом про народження її матері;

?свідоцтвом про її народження;

?свідоцтвом про її одруження та зміну прізвища на " ОСОБА_8 ";

?свідоцтвом про її розірвання шлюбу;

?свідоцтвом про її одруження та зміну прізвища на " ОСОБА_9 ".

За час життя ОСОБА_6 належав житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка за даною адресою кадастровий номер: 0:01:404:0076.

26 листопада 2019 року ОСОБА_6 було складено заповіт, який було посвідчено приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Київської області Руденко Андрієм Володимировичем, зареєстрованого в реєстрі № 2468, 2469, відповідно до якого, остання зробила наступне розпорядження: на випадок моєї смерті роблю таке розпорядження: все належне мені майно, де б воно не було та і чого б воно не складалось, що буде належати мені на день смерті і на що я за законом матиму право, заповідаю: ОСОБА_10 .

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 , вона дізналася, що за заявою відповідача - ОСОБА_5 , Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Воловенко Оленою Петрівною була заведена спадкова справа.

Подавши приватному заяву про прийняття спадщини на підставі заповіту, вона дізналася про наявність іншого заповіту ОСОБА_6 , який було складено 23.09.2020 року № 689, приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Київської області Воловенко Оленою Петрівною та відповідно до якого ОСОБА_6 , заповіла усе своє майно - відповідачу ОСОБА_5 .

В свою чергу, ознайомившись із заповітом від 23.09.2020 № 689, вважає його недійсним, так як останній складений із порушенням норм чинного законодавства, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ч.ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно ч. 1 ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу (ч.2 ст. 1247 ЦК України).

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу (ч. 3 ст. 1247 ЦК України).

Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України (ч. 4 ст. 1247 ЦК України).

Статтею 1248 регулюється питання посвідчення заповіту нотаріусом.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього кодексу).

В свою чергу як вбачається із змісту заповіту від 26.11.2019 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Руденко А.В., ОСОБА_6 зробила застереження: оскільки стан мого здоров`я, що призвів до значного погіршення якості зору, позбавляє мене можливості прочитати заповіт та власноручно його підписати, на моє особисте прохання цей документ складається та нотаріально посвідчується у присутності названих вище свідків ( ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ), а підписання заповіту за моїм дорученням (за моїм проханням) здійснюється ОСОБА_13 .

До того ж, відповідно до п. 1.11 Наказу МЮ України від 22.02.2012 № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" далі Порядок, на бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках.

Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю.

Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт.

Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка.

В свою чергу, враховуючи фізичні вади ОСОБА_6 , заповіт від 23.09.2020 року було вчинено без участі свідків та підписанта заповіту, що в силу ст. 257 ЦК України (складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення) його нікчемним.

Додаткову наявність фізичних вад здоров`я ОСОБА_6 можуть підтвердити свідки, про допит яких буде заявлено під час підготовчого судового засідання.

Крім того вона має сумнів щодо почерку ОСОБА_6 на заповіті від 23.09.2020 року, про що буде під час підготовчого засідання клопотати про призначення почеркознавчої експертизи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

2. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Представник відповідача ОСОБА_5 адвокат Клапчукк Ф.П. просить суд залишити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Воловенко Олена Петрівна про визнання заповіту недійсним без задоволення, обґрунтовуючи наступним. ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . За заявою відповідача приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Воловенко Оленою Петрівною була заведена спадкова справа до майна померлої ОСОБА_6 від 02.05.2023 року №08/2023. За життя померлій ОСОБА_6 належав на праві власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . 26.11.2019 року ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Київської області Руденко А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2468, 2469, яким усе своє майно померла заповіла ОСОБА_10 , тобто позивачу. 13.09.2020 року ОСОБА_6 склала новий заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Київської області Руденко А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 689, яким усе своє майно померла заповіла ОСОБА_5 , тобто відповідачу. Позивач вважає, що заповіт ОСОБА_6 від 23.09.2020 року, що був складений на користь відповідача, має бути визнаний недійним судом через порушення вимог щодо його форми та посвідчення. Зокрема, позивач стверджує, що вищевказаний заповіт вчинено без участі свідків та підписанта заповіту, а почерк заповідача не належить ОСОБА_6 . Цивільним законодавством встановлено та судовою практикою підтверджується, що тільки наявність фізичних вад у заповідача, які позбавляють його можливості прочитати заповіт, є необхідною умовою посвідчення заповіту при свідках. І саме в цьому разі недотримання такої вимоги щодо порядку посвідчення заповіту відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України має наслідком нікчемність заповіту. У той же час, якщо заповідач фізично здатен прочитати заповіт та не має відповідних фізичних вад, то присутність свідків при його посвідченні не є обов`язковою та не впливає на чинність заповіту. Так , заповіт може бути визнаний недійсним тільки в разі відсутності волі заповідача на його вчинення, а не через окремі порушення, допущені при його складанні, якщо такі порушення не призводять до нікчемності заповіту не свідчать про наявність дефектів волі заповідача. Кваліфікація заповіту як нікчемного із мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у частині першій ст. 257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як нікчемного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю. Тільки у разі наявності фізичних вад у заповідача, які позбавляють його можливості прочитати заповіт, посвідчення заповіту відбувається лише при свідках. І саме в цьому разі недотримання такої вимоги щодо порядку посвідчення заповіту. Померла ОСОБА_6 проживала у своєму будинку за адресою АДРЕСА_1 . За вказаною адресою разом з нею проживала також позивач. Позивач погано поводилася з померлою, забрала і сховала її особисті документи, також документи на будинок, а згодом і зовсім вигнала з будинку, у якому ОСОБА_6 проживала 55 років, змінивши замок до дверей. Позивач викинула особисті речі ОСОБА_6 та неприкрито глузувала з неї, погрожувала здати до психіатричної лікарні та закладу для людей похилого віку. Через таку поведінку позивача ОСОБА_6 була вимушена покинути своє житло та проживати у інших родичів, зокрема в сина - ОСОБА_4 , та у знайомих або перебувала в лікарні. Своїми діями позивач довела ОСОБА_6 особу похилого віку, до відчаю та думок про самогубство. Отже заходи, які вживалися ОСОБА_6 за життя свідчать при серйозні конфлікти з позивачем та відсутність злагоди між ними. Дії і поведінка позивача свідчать про її погане поводження з померлою, постійні конфлікти для вирішення яких остання змушена була звертатися за допомогою до різних органів державної влади та шукати допомоги в інших членів сім`ї й небайдужих людей. Своєю поведінкою позивач умисно завдавала ОСОБА_6 душевних страждань, незважаючи на її похилий вік, що вказує на особливу зухвалість, байдужість й зневагу позивача до ОСОБА_6 . Через такі дії позивача, померла ОСОБА_6 змінила своє розпорядження на випадок смерті та склала новий заповіт на користь відповідача, оскільки не бажала залишати своє майно позивачу.

Третя особа - приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Воловенко Олена Петрівна вважає, що підстав для визнання заповіту складеного ОСОБА_6 13.09.2020 не має. Нотаріальні дії по посвідченню документів нею вчиняються в приміщенні нотаріальної контори. Під час звернення до неї вона завжди з`ясовує у особи, чи розуміє вона, в яке приміщення та прийшла, мету звернення та чи дозволяє особа, яка звертається, бути присутньою іншій людині при вчиненні нотаріальної дії, якщо особа прийшла в її супроводі. Нотаріальні дії вчиняються за зачиненими дверима. Під час звернення ОСОБА_6 на її запитання вона однозначно відповів їй, що метою її звернення є посвідчення заповіту, а не вчинення будь-яких інших дій. Крім того вона уточняла у ОСОБА_6 , на яке саме майно вона бажає посвідчити заповіт, на чию користь та чи є в нього інші родичі. Крім того, на її запитання ОСОБА_6 відповіла, що зможе поставити власноручні підписи та зможе сама написати, що підпис вона поставить особисто. Після виготовлення нею проекту заповіту ОСОБА_6 прочитала його та потім власноруч написала та поставила підпис. Дієздатність заповідача ОСОБА_6 нею встановлена під час складання і заповнення відповідних документів та заповнення реєстру, шляхом бесіди. Бесіда також дає змогу встановити нотаріусу, що особа розуміє, який саме документ вона підписує та чи не плутає особа один документ з іншим. Також були надані довідки від лікаря нарколога та психіатра. Під час вчинення нотаріальної дії свідків вона запрошує у разі звернення, наприклад сліпої людини, або коли особа каже, що бачить лише великі літери, оскільки важливим є саме здатність людини читати написане. Під час вчинення нотаріальної дії вона може встановити здатність особи прочитати документ.

Третя особа - ОСОБА_2 позовні вимоги позивача підтримує та просить їх задовольнити з підстав зазначених позивачем.

Третя особа - ОСОБА_3 підтримує позовні вимоги позивача та просить їх задовольнити, оскільки його бабуся ОСОБА_6 не мала бажання складати заповіт на когось іншого, про що вона неодноразово йому говорила. Вона мала поганий зір, сама писати і читати не могла, тому і виникають сумніви у оспореному заповіті.

Третя особа - ОСОБА_4 пояснив, що він дізнався про існування іншого заповіту лише у нотаріуса, коли звернувся, щоб подати заяву про прийняття спадщину.

Суд, вислухавши сторони та їх представників, свідків та вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Диспозитивність - один з основних принципів судочинства, на підставі якого особа (зокрема, позивач чи відповідач), самостійно вирішує, зокрема, чи оскаржувати судові рішення в касаційному порядку та в яких межах (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 листопада 2023 року в справі № 465/6549/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року в справі № 336/6023/20 (провадження № 61-11523сво23)).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша,третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року в справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 23 вересня 2020 року ОСОБА_6 склала заповіт, яким заповіла все її майно, яке буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право заповіла ОСОБА_5 .

Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Київської області Воловенко О.П., реєстровий номер 689.

Заповіт записаний нотаріусом зі слів заповідача за допомогою загально прийнятих технічних засобів, який прочитаний ОСОБА_6 вголос, про що нею поставлений підпис.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що Кагарлицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було зроблено запис під № 157.

ОСОБА_6 мала двох дітей - ОСОБА_14 та ОСОБА_4 , який є третьою особою по справі.

ОСОБА_14 мала трьох дітей - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

ОСОБА_14 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області було зроблено запис під № 117.

ОСОБА_4 мав одну дитину ОСОБА_5 .

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 0:01:404:0076.

Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Воловеко О.П. за заявою ОСОБА_5 від 02 травня 2023 року, була заведена спадкова справа № 08/2023 до майна померлої ОСОБА_6 .

Також до майна ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини від 12 травня 2023 року у встановлений законом строк до приватного нотаріуса звернулась ОСОБА_1 , 17 травня 2023 р. із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк до приватного нотаріуса звернувся ОСОБА_3 , 05 вересня 2023 р. із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк до приватного нотаріуса звернувся ОСОБА_2 та 31 серпня 2023 р. із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса звернувся ОСОБА_4 .

За змістом статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Як вказано у частинах першій та другій статті 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому покликаний вирішувати значущі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування.

При цьому право дієздатності фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 та стаття 1234 ЦК України).

Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача.Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Здійснення права на заповіт не пов`язується законом з місцем проживання та перебування заповідача.Правова природа цього розпорядження визначається судовою практикою як односторонній правочин, що тягне відповідні правові наслідки.

На заповіт, який є правочином, поширюються загальні положення про правочини, якщо у Книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. Водночас загальні правила про правочин, у тому числі про їх недійсність, можуть бути поширені на заповіт у тому випадку, коли це не суперечить суті заповіту та природі спадкування.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем (абзац 1 частини другої статті 1247 ЦК України).

За приписами частини першої та другої статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

На бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках (частина перша статті 1253 ЦК України).

Як вказано у частинах першій та другій статті 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Аналіз норм Книги шостої ЦК України свідчить, що її нормами визначені вимоги до особи заповідача (стаття 1234 ЦК України), змісту заповіту (статті 1236-1240, 1246 ЦК України), загальні вимоги до форми заповіту (стаття 1247 ЦК України), порядку його посвідчення нотаріусом (статті 1248, 1249, 1253 ЦК України), для яких законодавцем визначені і наслідки їх порушення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 522/9893/17, провадження № 14-173цс20)).

Згідно частини другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Крім того 26 листопада 2019 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Руденком А.В. було складено заповіт ОСОБА_6 у присутності запрошених нею свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 було зроблене таке розпорядження: все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме за законом право, заповідає ОСОБА_10 .

За дорученням заповідача заповіт був підписаний ОСОБА_13 .

Заявою від 29.07.2020 р. ОСОБА_6 було скасовано заповіт, укладений нею 26.11.2019 р.

Відповідно до ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни.

Допитаний в судовому засіданні приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Руденко Андрій Володимирович пояснив, що до нього звернулася ОСОБА_6 , яка мала бажання скласти заповіт. Заповіт був складений у присутності свідків та підписанта. Проте, через деякий час знову з`явилася ОСОБА_15 та побажала скасувати складений у нього заповіт, що було і зроблено. Він складав заповіт при свідках та підписантом, оскільки він вважав зробити саме це буде правильно.

Свідок ОСОБА_16 пояснила, що є тіткою позивача. ОСОБА_6 розрізняла людей по силуетах та пересувалася по заборах. ОСОБА_17 давала їй гроші на збереження, які поступово забрала. ОСОБА_6 часто змінювала свою думку.

Свідок ОСОБА_18 пояснила, що вона знає позивача та третіх осіб після смерті їх матері. До неї зверталася ОСОБА_6 та говорила, що в неї із ОСОБА_19 конфлікти. Заперечувала про отримання допомоги від внуків. ОСОБА_17 ніколи в очі не дивилася, бо бачила лише силуети. Вона була директором Центру, коли ОСОБА_15 приходила, то говорила, що їй ОСОБА_19 забороняла включати електроприбори. До них зверталася ОСОБА_5 , яка просила дозвіл на договір дарування двох будинків, але вони надали дозвіл лише на проведення договору дарування одного будинку. Хтось ОСОБА_15 накручував. Скарги бабуся приносила, але при ній нічого не писала.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що знала ОСОБА_6 з 2008 року. Була запрошена в якості підписанта заповіту, який було складено при свідках, бо так хотіла ОСОБА_20 . ОСОБА_21 пізнавала по голосу. Ніколи нічого поганого про ОСОБА_19 вона не говорила. У нотаріуса говорила, що не може прочитати і тряслися руки, тому не могла поставити підпис.

Свідок ОСОБА_1 пояснила, що коли не стало їхньої матері, то вона з братами проживала з бабусею. Їхня баба мала поганий зір. Лікувалася, але лише в 2013 році. Ходила по хаті по стінах, а на дворі із ціпком. Був такий період, коли бабуся жила у відповідача, та в цей період був складений інший заповіт. Вважає, при складання другого заповіту було не враховано, що баба погано бачила. Зір був у баби поганий, але вона не лікувалася у лікарні, а лише користувалася гласними каплями.

Свідок ОСОБА_3 пояснив, що він з померлою проживав із самого народження. Він був під наглядом бабусі, а потім приймав участь у її лікуванні та купівлях ліків. Пропонував бабусі зробити операцію на очах, але відмовлялася, бо було слабке серце. Гроші не бачила, бо часто просила його їх порахувати.

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що ОСОБА_6 була його матір`ю. Бігала до ОСОБА_22 , а потім трохи жила у ОСОБА_22 . Дізнався про інший заповіт, коли подавав заяву про прийняття спадщини. На очах у мами була і глаукома, і катаракта, і бачила вона погано.

Свідок ОСОБА_2 пояснив, що разом із бабою проживав із самого дитинства. ОСОБА_23 пересувалася по стінах, а на дворі з палицями. Бабуся бачила погано протягом не менше чотирьох років. Ніяких розмов щодо спадщини з бабусею він не вів.

Свідок ОСОБА_24 пояснила, що ОСОБА_6 часто до неї приходила. Останній раз з нею говорила за дві неділі до її смерті. Про те, що склала заповіт не ОСОБА_25 нічого не говорила. Говорила лише що переоформила врем`янку на ОСОБА_26 . Коли жила у ОСОБА_22 , то півдня знаходилася на пошті. ОСОБА_15 завжди була охайно одягнута, чиста. Проте, що вона погано бачила знала, бо у неї була глаукома. Їй ОСОБА_15 розповідала про все.

Свідок ОСОБА_27 пояснила, що вона працює продавцем у магазині. Часто приходила ОСОБА_20 . Впізнавала ОСОБА_17 її по голосу. Коли заходила в магазин, то руками лапала по стінах. ОСОБА_17 говорила, що її син ОСОБА_28 і вимагав у неї гроші. Вона не бачила номіналу грошей. Вона знала, що ОСОБА_15 оформила на ОСОБА_25 заповіт, оскільки їй про це повідомила ОСОБА_17 .

Отже, обставина не підписання заповіту від 23.09.2020 р. ОСОБА_6 з боку позивача не доведена.

Згідно із положеннями ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

За своєю юридичною природою заповіт є одностороннім правочином, який дійсний за умови додержання встановленої законом форми та змісту. Отже, на заповіт, як односторонній правочин розповсюджуються загальні норми цивільного законодавства стосовно підстав та наслідків визнання недійсності правочинів.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 21.03.2018 року по справі № 760/1444/38/15-ц, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Отже, обов`язок щодо спростування презумпції правомірності правочину покладається на особу, яка заперечує правомірність такого правочину.

Згідно ст.1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання; має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, його підписує інша особа, що засвідчується у відповідному порядку із зазначенням причин, за яких текст заповіту не міг підписати заповідач власноруч; має бути посвідчений нотаріусом або уповноваженою на це посадовою, службовою особою визначеною ст.ст. 1251-1252 ЦК України.

У статті 1257 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним та зазначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.

Тлумачення ч.2 ст.1257 ЦК України свідчить, що для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту).

Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів.

За своєю юридичною природою заповіт є одностороннім правочином, який дійсний за умови додержання встановленої законом форми та змісту. Отже, на заповіт, як односторонній правочин розповсюджуються загальні норми цивільного законодавства стосовно підстав та наслідків визнання недійсності правочинів.

Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Форма заповіту передбачає обов`язковість його посвідчення нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України (частина третя статті 1247 ЦК України).

Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 296/5від 22.02.2012 року, визначено що нотаріус посвідчує заповіти фізичних осіб з повною цивільною дієздатністю.

У заповіті зазначаються місце і час складення заповіту, дата та місце народження заповідача. Заповіт особисто підписує заповідач. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Згідно п.1.7 глави 3 розділу ІІ вищевказаного порядку нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках.

Як вбачається підставою для оскарження позивачем заповіту, складеного 23.09.2020 року ОСОБА_6 на користь відповідача, сторона позивача вважає, що заповідач через фізичні вади поганий зір не могла прочитати та сама підписати складений заповіт.

Допитана судом в якості спеціаліста лікар-офтальмолог ОСОБА_29 пояснила, що в дійсності вона проводила лікування гр.. ОСОБА_6 у 2014 році, оскільки у неї був низький зір обох очей. Після лікування зір у неї трохи покращився. Лікування проводилося консервативне. У неї була катаракта, під час якого відбувається відмирання сітківки. Читати вона не могла. Якщо не робити операцію, то зір погіршується. У 2020 року, коли складався заповіт, зір не міг покращуватися, оскільки даних про лікування не має.

Позивачем та її представником не надано беззаперечних доказів на підтвердження повної нездатності заповідача ОСОБА_6 23.09.2020 року бачити і читати, матеріалами доказів справи підтверджено, що вона мала певні погіршення зору, що не заважало йому самостійно спілкуватись з нотаріусами і вчиняти юридично значимі дії.

Отже, презумпція заповідача та здатність його до самостійного читання на час складання заповіту, посвідченого 23.09.2020 року, позивачем та її представником не спростована.

Оспорюваний заповіт, складений у письмовій формі із зазначенням дати та часу, особисто підписаний заповідачем, посвідчений нотаріусом.

Текст заповідального розпорядження складено від першої особи, що свідчить про складання заповіту особисто заповідачем. Заповіт власноручно підписано заповідачем у присутності нотаріуса, який у свою чергу вчинив нотаріальну дію з дотриманням вимог діючого законодавства та підзаконного нормативно-правового акта щодо посвідчення заповітів.

Отже, оспорюваний заповіт відповідає вимогам закону щодо його форми та порядку укладення, оскільки він підписаний особисто спадкодавцем, у ньому зазначено місце його складення, дату й місце його посвідчення уповноваженою на те особою, яка перевірила дієздатність заповідача і з`ясувала її дійсну волю щодо розпорядження майном на випадок її смерті.

Однак, як було вказано вище, позивачем не надано суду доказів того, що волевиявлення заповідача не відповідало її волі.

Під час вчинення нотаріальної дії вона може встановити здатність особи прочитати документ. Порядком вчинення нотаріальних дій не передбачено отримання від іншої здорової особи інформації щодо стану здоров`я заповідача.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження №14-400 цс 19).

Таким чином, суд не вбачає підстав для визнання недійсним заповіту від 23.09.2020 року, складеного ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Воловенко О.П.. від 23.09.2020 року та зареєстрованого в реєстрі за № 689, оскільки позивачем не доведено порушення вимог під час його посвідчення, не доведено обману заповідача та відсутності його волевиявлення щодо складання заповіту на користь відповідача, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Вирішуючи питання щодо судових витрат суд вважає, що понесені позивачем судові витрати не підлягають стягненню з відповідача, зважаючи на рішення прийняте судом по суті позову, що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 4, 10, 12, 76-83, 258, 263-268 ЦПК України суд, -

вирішив:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа, без самостійних вимог на стороні відповідача: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Воловенко Олена Петрівна та треті особи без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст судового рішення складено 17.02.2025 р.

Суддя І.І. Шевченко