Справа № 347/638/24
Провадження № 22-ц/4808/87/25
Головуючий у 1 інстанції КІЦУЛА Ю. С.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Баркова В. М.,

суддів: Девляшевського В. А.,

Луганської В. М.,

секретар: Гудяк Х. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15 жовтня 2024 року, в складі судді Кіцули Ю. С., ухвалене в м. Косів Івано-Франківської області, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» (надалі ТзОВ «Цикл Фінанс») звернулося до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивує тим, що 19 вересня 2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 1324 за умовами якого останній отримав кредитні кошти із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами зі строком кредитування до 19 вересня 2024 року.

15 грудня 2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТзОВ «Цикл Фінанс» було укладено договір факторингу № 15/12/2021 за яким ТзОВ «Цикл Фінанс» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором.

На момент подання позовної заяви зобов`язання з приводу повернення кредитних коштів за кредитним договором ОСОБА_1 не виконано, в зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 102 605,36 грн. Окрім того, представник позивача із посиланням на ст. 625 ЦК України просив стягнути з ОСОБА_1 3% річних з простроченої суми в період з 15 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року в сумі 296,22 грн. та втрати від інфляції у сумі 1 821,74 грн.

Таким чином, представник ТзОВ «Цикл Фінанс» просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 1324 від 19 вересня 2019 року в загальній сумі 104 723,32 грн.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15 жовтня 2024 року позов ТзОВ «Цикл Фінанс» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ТзОВ «Цикл Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1324 від 19 вересня 2019 року в сумі 104 723,32 грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту 51 486,36 грн.; простроченої заборгованості по відсоткам 80,6 грн.; простроченої заборгованості по комісії 51 038,40 грн.; збитки від інфляції 1 821,74 грн.; 3% річних 296,22 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Цикл Фінанс» судові витрати, пов`язані з розглядом справи: судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 570 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що відповідачем не виконано грошове зобов`язання в строки, передбачені умовами договору, тому позовні про стягнення заборгованості є обґрунтованими.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи,просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову в частині нарахування комісії, частини відсотків, збитків від інфляції, 3% річних, а також витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що нарахована позивачем заборгованість за комісією у розмірі 51 038,40 грн., порушує права апелянта, оскільки несправедливим є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними.

Посилання позивача на те, що підписавши кредитний договір, апелянт погодився на всі його умови, в тому числі щодо сплати щомісячної комісії, є помилковими, оскільки, як зазначено вище, умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Крім того, зазначає, що на нього, з 25 лютого 2022 року, як на військовослужбовця, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, поширювалися пільги передбачені пунктом 15 статті 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом на весь час його призову.

Також, хибним є висновок суду про стягнення з апелянта на користь позивача витрат на правову допомогу, оскільки у матеріалах справи відсутні квитанція, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки про сплату коштів на правову допомогу, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржуване рішення в частині стягнення простроченої заборгованості по комісії скасувати та ухвалити в цій частині нове про відмову в задоволенні позовних вимог, а в частині стягнення судового збору змінити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 вересня 2019 року АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 1324, у відповідності до якого останній отримав кредитні кошти у сумі 52 080 грн., із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами зі строком кредитування до 19 вересня 2024 року (а.с. 13).

15 грудня 2021 року АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТзОВ «Цикл Фінанс» уклали Договір факторингу № 15/12/2021, відповідно до умов якого ТзОВ «Цикл Фінанс» набуло право нового кредитора за рядом кредитних договорів, в тому числі за кредитним договором № 1324 (а.с. 24-30).

Згідно з довідкою ТзОВ «Цикл Фінанс» заборгованість ОСОБА_1 за договором № 1324 станом на 20 лютого 2024 року становить 102 605,36 грн. (а.с. 12).

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У частині першій статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

Усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані.

В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Оцінюючи зміст положення пункту 1.2 кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту в розмірі 3,5 % від суми кредиту, та зміст положень пункту 6.9.3 Загальних умов кредитування розділу 6 «Умови надання споживчих кредитів» Універсального договору банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» версія 13.0, чинними на час укладення оспорюваного договору, якими визначено, що послуга банку по обслуговуванню кредиту полягає у тому, що банк здійснює нагадування про дати сплати заборгованості за кредитом та суму заборгованості, шляхом направлення SMS - повідомлень; вносить зміни до графіку погашення у випадку здійснення клієнтом часткового дострокового погашення кредиту, за письмовою вимогою клієнта надає оновлений графік погашення або інформацію про залишок заборгованості, тощо, апеляційний суд вважає, що дії банку, які складають обслуговування кредиту, відповідають зобов`язанням банку, визначеним пунктом 6.9.7 Загальних умов кредитування, про надання не частіше одного разу на місяць безоплатно інформації про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, надання виписок по рахунку, щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за договором, які сплачені та які належить сплатити і дати сплати, та зобов`язанням кредитодавця про надання інформації споживачу, визначених статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому такі послуги не можуть бути оплатними.

Наведене дає підстави для висновку, що положення пункту 1.2 кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту в розмірі 3,5% від суми кредиту суперечать положенням частини першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому таке положення є нікчемним.

Позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору.

Вказане узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 180/1434/20, від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19.

Суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку позичальника їх повернути і сплатити за користування ними проценти. Підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що встановлення у кредитному договорі щомісячної комісії за обслуговування кредиту суперечить законодавству на момент укладення сторонами кредитного договору є обґрунтованими, а відтак апеляційну скаргу в цій частині необхідно задовольнити, скасувавши рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості з комісії та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Доводи скарги про не застосування до спірних правовідносин положень п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є безпідставними, оскільки розрахунок заборгованості зі сплати тіла кредиту, процентів та комісії здійснений позивачем станом на 14 грудня 2021 року, а трьох відсотків річних та інфляції станом на 23 лютого 2022 року, тобто до часу з якого відповідач набув право на встановлену законом пільгу як військовослужбовець призваний на військову службу за призовом під час мобілізації.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 квітня 2023 року по справі № 760/10847/20-ц було сформульовано висновок, що у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Відтак апеляційний суд відхиляє доводи ОСОБА_1 про те, що відсутність квитанції про оплату послуг адвоката є підставою для відмови у відшкодування цих витрат.

З інших підстав рішення суду не оскаржується.

В силу вимог частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, рішення суду першої інстанції частково скасовано й ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині, а сума задоволених позовних вимог після цього складає 51,26% від заявлених, сплачений Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» судовий збір за подання позовної заяви підлягає стягненню з ОСОБА_1 у розмірі 1 552 грн. 15 коп. (2 422,40 грн. * 51,26%), а витрати на правову допомогу у розмірі 3 880 грн. 65 коп. (7 570 грн. * 51,26%).

Відповідачеві за рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» підлягає відшкодуванню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 328 грн. 22 коп. (4 542 грн. * (100% - 51,26%)).

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15 жовтня 2024 року в частині стягнення простроченої заборгованості по комісії в розмірі 51 038 грн. 40 коп. скасувати.

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення простроченої заборгованості по комісії за кредитним договором № 1324 від 19 вересня 2019 року в розмірі 51 038 грн. 40 коп. відмовити.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15 жовтня 2024 року в частині стягнення судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп. змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» судовий збір за подачу позовної заяви в сумі 1 552 грн. 15 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 2 328 грн. 22 коп.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2025 року.

Судді В. М. Барков

В. А. Девляшевський

В. М. Луганська