Справа № 449/158/23 Головуючий у 1 інстанції: Савчак А.В.
Провадження № 22-ц/811/1406/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 07 березня 2024 року в складі судді Савчак А.В. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Фінтраст Україна» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 55 340,00 гривень.

Позов обгрунтований тим, що 21.03.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір №3864215 про надання споживчого кредиту. Даний кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», затверджених наказом №53-ОД від 16.01.2020 та розміщених на їх сайті https://creditplus.ua/ru/documents. Згідно умов кредитного договору від 21.03.2021, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 20 000 грн; строк кредиту 3 дні; дата повернення кредиту 24.03.2021. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених у договорі. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало їй кредит у сумі 20 000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 . Відповідно до п.4.1. - 4.4. даного договору відповідачка шляхом сплати відсотків в обумовлені договором строки погодилась про пролонгацію дії строку кредитування, шляхом сплати нарахованих відсотків. 03.04.2021 відповідачка востаннє здійснила оплату на рахунок кредитора у розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 1 520 грн 00 коп., після чого оплати за кредитним договором не здійснювала. На підставі договорів факторингу до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі 55 340,00 грн. Станом на 31.01.2023 заборгованість за кредитним договором відповідача склала: сума кредиту 20 000,00 грн, сума процентів за користування кредитом - 35 340,00 грн, а всього 55 340,00 грн.

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 07 березня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Фінтраст Україна» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 55 340,00 (п`ятдесят п`ять тисяч триста сорок) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Фінтраст Україна» судові витрати: 2684,00 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні та 6 000,00 (шість тисяч) гривень витрат на правову допомогу.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати позивачем, як новим кредитором грошових коштів первісному кредитору за передачу права грошової вимоги, та зарахування їх на рахунок первісного кредитора. Відсутність доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісному кредитору позбавляє можливості встановити та перевірити обставини, які підлягають доказуванню у справі, а саме, що позивач дійсно набув права вимоги за кредитним договором. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази укладення відповідачкою електронного договору в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Авентус Україна». Надана ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» копія договору не може вважатися належним та достовірним доказом, оскільки не підтверджує факт підписання ОСОБА_1 договору за допомогою одноразового ідентифікатора або електронного цифрового підпису, який би відповідав вимогам Закону України «Про електронний цифровий підпис».На думку апелянта, позивач не довів обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема не довів укладення кредитного договору на умовах, що вказані у наданих копіях, не довів перерахування їй суми позики, не довів розмір фактично наданих у кредит коштів, які він просить стягнути, а тому суд першої інстанції задовольнив позовну заяву без достатніх на те правових підстав. Відповідач заперечує погодження між сторонами умов щодо продовження (пролонгації) строку кредиту. Звертає увагу на те, що реєстри божників до договорів факторингу, з якого убачалося б право вимоги за спірним кредитним договором, позивачем суду надано не було.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина перша статті 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Судом встановлено, що 21.03.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір №3864215 про надання споживчого кредиту (том №1 а.с.11-14). Цей кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», затверджених наказом №53-ОД від 16.01.2020, та розміщених на їх сайті https://creditplus.ua/ru/documents. Електронний кредитний договір був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «М304235».

Згідно умов кредитного договору від 21.03.2021, ОСОБА_1 отримала кредит розмірі 20 000 грн; строк кредиту 3 дні; дата повернення кредиту 24.03.2021.

ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало їй кредит в сумі 20 000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 . Факт перерахування коштів підтверджується листом ТзОВ «ФК «Контрактовий дім»» (том №1 а.с.17) та листом від АТ «Універсал Банк» (том №1 а.с.209) відповідно до якого було підтверджено факт належності відповідачу кредитної картки відповідного номеру та зарахування на її картку коштів від ТОВ «Авентус Україна».

Відповідно до п.4.1. - 4.4. вказаного договору відповідач шляхом сплати відсотків в обумовлені договором строки погодилась на пролонгацію дії строку кредитування, шляхом сплати нарахованих відсотків (том №1 а.с.22, 97-99).

Згідно картки обліку договору, 90-денний строк користування кредитом закінчився 05.07.2021, після чого відсотки не нараховувались (том №1 а.с. 26).

Нарахування відсотків на суму кредиту розміром 20 000,00 грн здійснювалось протягом 90 днів з 06.04.2021 по 05.07.2021, як передбачено п.4.3.1. кредитного договору.

Таким чином, станом на 05.07.2021 у відповідача була наявна заборгованість перед ТОВ «Авентус Україна» у розмірі 55 340,00 грн.

18.10.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та ТОВАРИСТВОМ 3 ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», як фактором, було укладено договір факторингу №18/10/2021, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за рядом кредитних договорів, в т.ч. за кредитним договором з відповідачем (том №1 а.с.19-23).

11.07.2022 між ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», як клієнтом, та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ» ФІНТРАСТ УКРАЇНА», як фактором, було укладено договір факторингу №1, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за рядом кредитних договорів, в т.ч. за кредитним договором з відповідачем (том №1 а.с.33-36).

Повідомлення про відступлення прав вимоги були відправлені на електронну адресу відповідачки (том №1 а.с. 30,37).

Суд першої інстанції, встановивши, що ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги по кредитному договору №3864215 від 21.03.2021, а ОСОБА_1 прийняла умови та правила надання банківських послуг шляхом підписання їх електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, однак остання в порушення умов вказаного договору не виконала своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, дійшов до вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення заборгованості за кредитним договором №3864215 у розмірі 55 340,00 грн.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» надало належні, достатні та допустимі докази на підтвердження переходу права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №3864215 від 21.03.2021, а саме договір відступлення первісним кредитором права вимоги №18/10/2021 від 18.10.2021, договір відступлення кредитором права вимоги №1 від 11.07.2022, належним чином завірений акт прийому-передачі реєстру боржників від 11.07.2022, витяг з реєстру боржників за ним щодо ОСОБА_1 .

Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», як новий кредитор, набуло право вимоги до ОСОБА_1 за укладеним кредитним договором від 11.07.2022 у відповідних сумах, які підтверджуються наявними у матеріалах справи документами.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено належними доказами перехід права вимоги за спірним кредитним договором, оскільки у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договорами факторингу на час або після їх укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання зобов`язань за цими договорами та набуття новим кредитором права вимоги, то такі колегія суддів до уваги не бере, оскільки договір факторингу № 1 від 11.07.2022 містить п.6.2.3., згідно якого право вимоги переходить до фактора після підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що вона не укладала кредитний договір №3864215, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).

У апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що вона не згідна з розрахунками позивача, однак ОСОБА_1 клопотання про призначення судової економічної експертизи не заявляла та не спростувала наданий розрахунок заборгованості, надавши власний розрахунок заборгованості, доказів наявності спору між сторонами щодо ненадання кредиторами коштів за кредитними договорами суду не надала, тому такі доводи не заслуговують на увагу.

Доводи апелянта про те, що нарахування процентів за спірними договороми не грунтуються на умовах договору також не беруться до уваги, оскільки підписавши договір, позичальниця погодилася на укладення договору саме на таких умовах, в тому числі й щодо автопролонгації на 90 днів, що з врахуванням принципу свободи договору, визначеного ст.ст. 6, 627 ЦК України спростовує її твердження про ненадання згоди на автопролонгацію договору. Умови договору, визначені пунктами 4.3.1, 4.3.2 є чіткими та однозначними, не суперечать пункту 1.4., тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 35 340,00 грн заборгованості за відсотками.

Враховуючи викладене, нарахування процентів за користування кредитними коштами, виданими в рамках кредитного договору, здійснювалося в межах строку користування кредитом, на підставі умов кредитного договору.

Апеляційним судом відхиляються доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано до суду реєстр боржників. З матеріалів справи чітко убачається, що позивачем до позовної заяви додано витяги із реєстру боржників, з якими і пов`язано набуття позивачем права вимоги. Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Отже, твердження апелянта про те, що позивачем не надано реєстр боржників є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки в цьому випадку для вирішення спору про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 не має значення чи подано позивачем реєстр боржників, чи витяг із цього реєстру, де вона вказана боржником, оскільки законом чітко передбачено, що якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильності висновків місцевого суду та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 07 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 20.02.2025.

Головуючий

Судді