ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/48/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №701/730/24 Категорія: 310020000 Маренюк В. Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу - представник ОСОБА_2 - адвокат Борщ Юлія Олексіївна;

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Борщ Юлії Олексіївни на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 04 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

27.06.2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що батьком її дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є відповідач ОСОБА_2 .

Вказує, що матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач добровільно не надає. Офіційне місце роботи відповідача на момент подачі позову невідоме, стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться.

Посилаючись на ст. 180 СК України ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття, починаючи з дня подання заяви.

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 04 вересня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27.06.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1211 грн. 20 коп. в дохід держави.

При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів скрутного матеріального становища, через що він не мав би змоги виплачувати аліменти у розмірі всіх видів його заробітку. Разом з тим, суд першої інстанції зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази, що з відповідача стягуються будь-які кошти на утримання доньки від іншого шлюбу та батьків.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_2 - адвокат Борщ Ю.О. подала апеляційну скаргу в якій просить частково скасувати рішення суду та ухвалити нове у відповідній частині, яким стягнути на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним дослідженням та оцінкою доказів, а також неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що судом призначено аліменти в розмірі, який перевищує визначений положеннями ст. 182 СК України рекомендований розмір аліментів, чим ставить відповідача в скрутне матеріальне положення через неможливість сплачувати аліменти в явно завищеному розмірі.

Суд не дослідив доводи відповідача, який зазначав, що в силу свого матеріального стану та сімейного стану він не має змоги сплачувати з усіх доходів на дитину. Не врахував, що на утриманні відповідача перебуває власна родина: донька від попереднього шлюбу ОСОБА_4 , котра є студенткою і відповідач як батько надає допомогу на оплату навчання, а також непрацездатні батьки, котрі також потребують матеріальної допомоги.

З урахуванням наявності інших утриманців, майнового та сімейного стану скаржник вважає, що посильною для останнього буде 1/6 частина у якості сплати аліментів з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При розгляді справи судом встановлено, що згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 25.05.2016 року було зроблено відповідний актовий запис № 2 (а.с.5). У вказаному актовому записі батьками ОСОБА_3 зазначено: батько: ОСОБА_2 , мати ОСОБА_1 .

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 з 14.01.2020 року і по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади (а.с.4).

Відповідно до Витягу № 152 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані також ОСОБА_1 (мати ОСОБА_3 ), ОСОБА_5 (а.с.6).

Правовідносини сторін у справі, які виникли на підставі викладених фактичних обставин, мають наступне правове регулювання.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

За змістом вказаних норм закону обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

За нормою ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку про можливість визначення розміру аліментів на дитину у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, тобто в частці від доходу особи.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач ОСОБА_2 заперечуючи проти стягнення з нього частини від заробітку (доходу) не надав суду доказів скрутного матеріального становища, незадовільного стану здоров`я, що унеможливлювало б сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Що стосується твердження скаржника про утримання своїх непрацездатних батьків, а саме: батька ОСОБА_6 та матері ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає наступне.

На підтвердження того факту, що на утриманні відповідача перебувають його батьки, ОСОБА_2 надав лише пенсійне посвідчення батька ОСОБА_6 № НОМЕР_2 згідно якого в графі «вид пенсії» зазначено «за віком». Копію пенсійного посвідчення матері ОСОБА_7 та копію висновку МСЕК ОСОБА_7 , копії квитанцій про сплату аліментів у добровільному порядку, як зазначено у відзиві в графі «додатки» останнім надано суду не було (а.с.32).

Згідно з постановою об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

Саме по собі посилання відповідача на пенсійний вік батька, матері не зумовлює необхідність зменшення розміру аліментів на утримання дитини, оскільки такий обов?язок утримувати дитину, передбачений діючим сімейним законодавством, а надання матеріальної допомоги батькам відповідач здійснює добровільно, оскільки жодних доказів щодо обов?язкового утримання батька та матері відповідачем матеріали справи не містять.

Не підлягають до уваги колегією суддів доводи скаржника стосовно того, що на його утриманні знаходиться донька від попереднього шлюбу ОСОБА_4 , котра є студенткою і відповідач як батько надає допомогу на оплату навчання, виходячи з наступного.

Згідно свідоцтва про народження Серія НОМЕР_3 ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 06.10.2007 року було зроблено відповідний актовий запис № 18 (а.с.34). У вказаному актовому записі батьками ОСОБА_4 зазначено: батько: ОСОБА_2 , мати ОСОБА_8 .

В матеріалах справи відсутні докази, що донька ОСОБА_4 перебуває саме на утриманні батька ОСОБА_2 .. Відповідач не надав будь-яких квитанція в якості сплати коштів за навчання, інформацію про вартість навчання, купівлі одягу, та інших товарів необхідних для повсякдення доньки чи перерахування коштів на рахунок доньки ОСОБА_4 в цілому.

Доводи скаржника стосовно того, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не оцінив докази у їх сукупності, чим порушив процесуальну норму щодо оцінки доказів у цивільному процесі не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, а тому недостатніми є посилання скаржника на можливість сплати аліментів саме в 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, та що саме такий розмір аліментів буде відповідати як інтересам доньки ОСОБА_3 , так і можливостям її батька, відповідача у справі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків районного суду, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

З урахуванням того, що обставини щодо визначення розміру аліментів, передбачених статтею 182 ЦПК України, досліджувались судом першої інстанції під час вирішення питання щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця. Такий розмір аліментів буде відповідати як інтересам доньки ОСОБА_3 , так і можливостям її батька.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Борщ Юлії Олексіївнизалишити без задоволення.

Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 04 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді