ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 2012/2-1092/11 Головуючий суддя І інстанції Єрмоленко В. Б.
Провадження № 22-ц/818/1/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про право власності та інші речові права про приватну власність
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Холод М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 вересня 2020 року, ухвалене у складі судді Єрмоленко В.Б., по справі № 2012/2-1092/11 (провадження 2/639/15/20) за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступником яких є ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про поділ спільного домоволодіння та виділ у натурі частки зі спільного домоволодінні, визначення порядку користування земельною ділянкою, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визначення порядку користування земельною ділянкою, стягнення компенсації,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2009 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з указаним позовом, посилаюсь на те, що їм на праві власності належить 43/200 частини домоволодіння зі спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 . 57/100 частин цього будинку належить ОСОБА_1 . Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкові від 27 жовтня 1992 року визначено порядок користування земельною ділянкою, на якій розташоване зазначене домоволодіння згідно висновку технічної експертизи від 04 серпня 1992 року. Згідно цього рішення виділено у користування співвласнику ОСОБА_6 частину земельної ділянки з ізольованим виїздом у двір, що розташований з боку будинку АДРЕСА_2 , площею 409 кв.м, що більше площі, яка повинна бути на її ідеальну частку на 2-3 кв.м. У їх користування виділено частину земельної ділянки з ізольованим виїздом у двір, розташованим з боку сусіднього будинку АДРЕСА_3 площею 574 кв.м, що менше площі, яка повинна бути їм виділена на їх ідеальну частку на 203 кв. м. Після смерті ОСОБА_6 частина її будинку перейшла у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Вважали, що зміна власника не є підставою для невиконання рішення суду від 27 жовтня 1992 року, що набрало законної сили. Крім того, у них виникла необхідність проведення реального поділу жилого будинку між співвласниками, оскільки вони мають намір приватизувати земельну ділянку.

Ураховуючи наведене, позивачі просили визнати за ними право користування спірною земельною ділянкою згідно рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 жовтня 1992 року, зобов`язати ОСОБА_1 звільнити належну їм земельну ділянку та не чинити перешкоди у користуванні нею та у встановлені огорожі на межі, розділити будинок на два окремих господарства з ними та відповідачами.

У червні 2009 року ОСОБА_7 звернулась до суду із зустрічним позовом, та посилаючись на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 серпня 1992 року між співвласниками спірного домоволодіння було встановлено порядок користування земельною ділянкою по фактичному користуванню. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вказане рішення суду не виконали, самовільно прибрали огорожу та зелені насадження (дерева), які росли по межі між будинками сторін. Оскільки відповідачі не бажають вирішити спір у добровільному порядку, позивачка за зустрічним позовом просила, з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати за нею та ОСОБА_5 право користування земельною ділянкою за площею фактичного користування та виділити їм в користування земельну ділянку за площею фактичного користування.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 серпня 2020 року Позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визначення ідеальних часток домоволодіння, виділ частки в натурі та визначення порядку користування- задоволено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання права користування земельною ділянкою, стягнення компенсації - задоволено частково.

Проведено розподіл домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 і виділено у сумісне користування ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на належну кожному з них 43/200 частин домоволодіння жилий будинок А-1( приміщення 1-2, 1-3, 1-4, 1-5) з житловою прибудовою літ. «А1-1» ( приміщення 1-1, 1-6, 1-7) загальною площею 71,8 кв.м., надвірні будівлі-сарай літ. «В», вбиральня літ. «Ж», ворота № 4, паркан № 8, хвіртка № 9, ворота № 10, а також особисто зведені-прибудова літ. «а1», ганок літ. «а2», паркан № 11, паркан № 13 , а всього виділити у власність майна на суму 222 209 грн., що складає 62/100 частин домоволодіння ( по 31/100 кожному).

Виділено у сумісне користування ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на належну кожному з них 57/200 частин домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_4 (приміщення 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, 2-1) загальною площею 73,2 кв.м., надвірні будівлі-ганок літ. «б1», льох літ. «Д», сарай літ. «Е», паркан № 2, водогін № 6, вигрібна яма № 7, особисто зведені - навіс літ. «К», паркан № 12, а всього виділити у власність майна на суму 138 641 грн., що складає 38/100 частин домоволодіння ( по 19/100 кожній).

Перерозподілено ідеальні долі у праві власності на домоволодіння АДРЕСА_1 та прийнято вважати належними: ОСОБА_2 -31/100 частин домоволодіння замість 43/200 частин, ОСОБА_3 -31/100 частин домоволодіння замість 43/200 частин, що належали раніше, ОСОБА_1 -19/100 частин домоволодіння замість 57/200 частин, ОСОБА_5 -19/100 частин домоволодіння замість 57/200, що раніше належали .

Визначено порядок користування земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 між сторонами, з урахування порядку користування, що склався за варіантом П, наданим в експертному висновку за №12372/9833 від 26.06.2017, виділивши у користування ОСОБА_2 і ОСОБА_3 земельну ділянку № 1 площею 559,8 кв.м., що на 208,1 кв.м. менше, ніж припадає на 79/100 частин домоволодіння, в тому числі 148 кв.м.- під будовами, 415 к.в.м- під двором та садом, в користування ОСОБА_1 і ОСОБА_5 земельну ділянку № 2 площею 423,2 кв.м., що на 208,1 кв.м. більше, ніж припадає на 21/100 частин домоволодіння, в тому числі: 146,3 кв.м.- під будовами, 276,9 кв.м.- під двором та садом.

Встановлено земельні сервітути для обслуговування надвірних будівель ОСОБА_1 та ОСОБА_5 площею 5,8 кв.м. ( лінійними розмірами 5,8 м х 1 м) на земельній ділянці, що виділяється в користування ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

Границя між земельними ділянками АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 має проходити у такий спосіб:

1.від червоної лінії по АДРЕСА_7 на відстані 21,83 м. від межі по АДРЕСА_7 ділянка довжиною 10,6 м,

-поворот праворуч, ділянка довжиною 8 м., -далі-по перегородці між сараєм літ. «В» та навісом літ «К», далі-ділянка завдовжки 1,22 м.;

-поворот ліворуч, ділянка довжиною 5,8 м., до межі з домоволодінням АДРЕСА_8 .

Границя користування земельною ділянкою по П-му варіанту вказана в додатку №7 червоним кольором.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про стягнення компенсації на відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 і ОСОБА_3 половину частини судових витрат вартості проведеної експертизи - у сумі 2304 грн. в рівних частинах з кожного, по 1152 грн.

Справа другий раз переглядається в суді апеляційної інстанції.

При першому розгляді цієї справи рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11 вересня 2014 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було задоволено. Зустрічний позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Проведено розподіл житлових будинків з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_7 згідно висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 5835 від 22 квітня 2013 року. Встановлено порядок користування земельною ділянкою за варіантом 1а додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 2226 від 31 грудня 2013 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 17.12.2014 (справа № 6-37841св14 за нумерацією касаційного суду) було скасовані рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 березня 2014 року та ухвала апеляційного суду Харківської області від 10 вересня 2014 року по цій справі (а.с. 26-28 т. 3)..

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції касаційний суд вказав наступні мотиви свого рішення, які є обов`язковими при новому розгляді справи.

Суди не врахували, що при складенні висновку експерт виходив з неіснуючих часток домоволодіння, а саме у висновку зазначено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 належить 79/100 частин домоволодіння, тоді як їх частка у домоволодінні складає 43/100. Також з вказаного висновку експертизи вбачається, що 57/100 частин належної ОСОБА_1 та ОСОБА_5 земельної ділянки дорівнює 422 кв.м, тоді ж як 43/100 частини земельної ідлянки, належні ОСОБА_3 , ОСОБА_2 дорівнюють 561 кв.м. з загальної площі 983 кв.м. Тобто, особам, яким належить більша частина будинку, виділяється менша частина земельної ділянки, ніж особам, якім належаить менша частина будинку. Отже, висновок експертизи складений на підставі даних, що не відповідають дійсності, тобто є неправдивими.

Ураховуючи невідповідність зазначених у висновку експерта даних, ОСОБА_1 звернулась до апеляційного суду з клопотанням про проведення повторної судової будівельно-технічної експертизи, однак їй було відмовлено без належного обґрунтування.

Також є передчасним посилання судів на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 жовтня 1992 року, як на преюдиційне, при вирішенні даної справи, оскільки у справі, в якій ухвалене це рішення, змінилися сторони, та крім того, між сторонами справи, в якій ухвалено оскаржувані судові рішення, встановився інший порядок користування земельною ділянкою.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (з подальшими змінами і доповненнями) судам роз`яснено, що Виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам.

Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Суди не вказане уваги не вернули та у порушення ст.ст. 212-214, 315 ЦПК України зазначене не врахували, не звернули увагу, що між сторонами під час користувачем земельною ділянкою склався узгоджений між ними порядок, тоді як визначений судами відповідно до висновку експертизи порядок користування земельною ділянкою не відповідає інтересам сторін, що порушує їх право користування земельною ділянкою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та призначити нову судову експертизу.

Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм цивільного процесуального та матеріального права, оскільки суд першої інстанції всупереч норми ч. 3 ст. 411 ЦПК України не врахувало висновки і мотиви, з яких ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 17.12.2014 було скасоване попереднє рішення суду першої інстанції по цій справі від 28.03.2014 з повернення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, які є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Вказала, що суд першої інстанції посилається на висновки судової експертизи № 12372/9833 від 26.06.2017, яка була проведена з грубим порушенням права власності ОСОБА_1 , виходячи з неіснуючих часток домоволодіння: 79/100 у позивачів та 21/100 у відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , які відрізняються від первинних, оскільки первинно у ОСОБА_8 , правонаступниками яких є позивачі, було 50/100 часток домоволодіння і площа земельної ділянки складала 959 кв.м. Касаційний суду у згаданій ухвалі від 17.12.2014 при скасуванні рішень судів першої та апеляційної інстанції звернув увагу, що експерт при складенні свого висновку виходив з неіснуючих часток домоволодіння, що позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить 79/100 часток домоволодіння, тоді як їх частка складає 43/100. При цьому на 57/100 часток належного ОСОБА_1 та ОСОБА_5 домоволодіння було визначено для їх користування земельну ділянку меншого розміру, 422 кв.м., а на меншу частку позивачів у домоволодінні більшого розміру, 561 кв.м. Експерт цього не враховував, маніпулюючи частками сторін у спірному домоволодінні знову визначив на більшу частку відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_5 меншу частку у землекористуванні, іншого порядку користування земельною ділянки, які відповідають дійсним часткам сторін у домоволодінні при новому розгляді справи експерт не запропонував.

Вказала, що вона заявила клопотання про призначення повторної судової експертизи та внесла на депозитний рахунок суду 12000 грн. для її оплати, однак суд не задовольнив її клопотання від 18.06.2020 та не надав можливості надати питання судового експерту для проведення повторної експертизи, внаслідок чого з порушенням принципу змагальності їй не було надано можливості поставити свої питання на розгляду судовому експерту. Суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаному висновку судової експертизи № 12372/9833 від 26.06.2017, та безпідставно, з порушенням ч. 4 ст. 88, ст. 120 ЗК України взяв їх до уваги.

Вважає, що нові позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 02.02.2018 про визначення ідеальних часток не мають бути задоволені, оскільки позивачі за рахунок самовільної прибудови до літ. «А-1» та встановлення огорожі № 13 здійснили самозахват земельної ділянки та збільшити її розмір до 1018 кв.м без згоди інших співвласників. Суд не вказане порушення уваги не звернув та з порушенням ч. 4 ст. 357 ЦК України зменшив ідеальну частку ОСОБА_1 з 57/200 до 19/100, з чим вона не згодна. Крім того, таким рішенням суд без залучення Харківської міської ради фактично узаконив незаконну встановлену огорожу та самозахват землі, яка перебуває у комунальній власності.

Також вважає безпідставним посилання на рішення Жовтневого суду м. Харкова від 27.10.1992 як на переюдиційне, оскільки змінилися сторони та порядок користування спірною земельною ділянкою.

Оскільки при новому розгляді справи висновки судової експертизи № 12372/9833 від 26.06.2017 та рішення суду першої інстанції від 21.09.2020 не відповідають вказаній ухвалі касаційного суду та порушують право власності відповідачки ОСОБА_1 просила задовольнити її скаргу та задовольнити її позовні вимоги.

Позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 подали відзиви на апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 , просять її залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін. Вважали, що рішення суду відповідає нормам цивільного процесуального та матеріального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують.

Під час апеляційного розгляду справи ухвалою Харківського апеляційного суду від 27.01.2021 клопотання ОСОБА_1 про призначення судової будівельно- технічної експертизи задоволено частково. Проведення судової технічної експертизи було за клопотанням ОСОБА_1 було доручено Донецькому інституту судових експертиз ( вул. Поштова, 67, м. Слов`янськ).

Внаслідок подальшої російської військової агресії вказана експертна установа була евакуйована в інше місце окупації та втратила можливість провести удову експертизу, а тому провадження у справі було поновлено та ухвалою Харківського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року було залучено ОСОБА_4 у якості правонаступника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до участі у подальшому розгляді цієї справи.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 20 березня 2024 року за клопотанням ОСОБА_1 була призначена та проведена судова комплексна будівельно-технічна та земельно-технічна експертиза.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вказав, що на момент подання позовної заяви у власності ОСОБА_2 перебувало 43/200 частини спірного домоволодіння, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , а у ОСОБА_3 перебувало 43/200 частини домоволодіння.

З іншого боку на момент подання позовної заяви у власності ОСОБА_1 перебувало 57/200 частини домоволодіння у ОСОБА_5 перебувало 57/200 частини домоволодіння.

Зазначив, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.08.2023 №5-352 (спадкова справа №116П/2023) зареєстрованого держаним нотаріусом Другої Харківської міської державної нотаріальної контори Абеленцевою Г.В., ОСОБА_2 отримав у спадщину 43/200 часток житлових будинків літ.А-1, літ. Б-1 з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 .

Виходячи з цього у ОСОБА_2 утворилася частка у спірному домоволодіння у розмірі 86/200 (43/100), яку він відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування від 21.09.2023 №5-410 передав у дар ОСОБА_4 .

Визнає, що наявність у сторін вищевказаних часток у спірному домоволодінні підтверджується правовстановлюючими документами, копії яких наявні у матеріалах справи та при цьому дані факти не заперечуються жодним із учасників справи.

Проте вказує, що у рішенні виконкому Жовтневої районної ради депутатів трудящих № 103-3 від 15.04.1969, яким перерозподілені ідеальні долі співвласників, які утворилися у 1969 року після побудови ОСОБА_6 житлового будинку літ. Б (у подальшому її частка перейшла до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 )., було зазначено, що право користування земельною ділянкою між співвласниками залишається в колишніх долях, які належали попереднім власникам до перерозподілу ідеальних часток у домоволодінні, а саме: 79/100 за ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (які в подальшому перейшли ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) та 21/100 ОСОБА_6 (які в подальшому перейшли ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ).

З цих підстав та відповідно до статті 91 Земельного кодексу Української РСР 1970 року, якою передбачено, що зміни в розмірі часток в спільній власності на будинок, які сталися у зв`язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін встановленого порядку користування ділянкою, та з урахуванням норми ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України, - вважає, що користування земельною ділянкою між співвласниками залишається в колишніх долях.

Заперечує проти заяви ОСОБА_1 про самозахват земельної ділянки позивачами, та зазначає, що площа земельної ділянки яка розподіляється між співвласниками висновком судової будівельно-технічної експертизи відповідає розміру площі, закріпленої за спірним домоволодінням на підставі Рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів Харківської області від 04.09.90 № 142-46, 983кв.м.

Також вказує, що між співвласниками склався лише фактичний порядок користування будівлями і спорудами, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 користуються основною частиною житлового будинку літ. "А-1" (приміщення "1-2", "1-3", "1-4", "1-5") , житловою прибудовою літ «А1-1» (приміщення "1-І", "1-6", "17"), ОСОБА_1 , ОСОБА_5 користуються житловим будинком літ. "Б-1" (приміщення "2-2", "2-3", "2-4", "2-5","2-6", "2-7","2-8", "2-9").

Проте узгодженого користування земельною ділянкою між співвласниками немає.

Наявність рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.10.1992 підтверджує факт того, що між співвласниками домоволодіння було визначено порядок користування земельною ділянкою з яким ОСОБА_1 після набуття права власності на частку домоволодіння не бажала погоджуватись з таким розподілом при цьому захопила частину земельної ділянки яка відходила відповідно до вищезазначеного рішення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Щодо невизнання ОСОБА_1 висновків судової будівельно-технічної експертизи №12372/9833 від 26.06.2017 зазначає наступне.

Відповідно до рішення 21.09.2020 на більшу частину домоволодіння позивачів ОСОБА_11 (62/100) виділяється більша частина земельної ділянки (559,8кв.м.) а на меншу частину домоволодіння відповідачів (38/100) виділяється менша частина земельної ділянки (423,2кв.м.), що відповідає ухвалі судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.12.2014, а також відповідає при визначенні розмірів земельної ділянки відповідно до розміру часток співвласників у вартості будинку, господарських будівель і споруд, як встановлено даною ухвалою.

При цьому розподіл земельної ділянки відповідно до рішення від 21.09.2020 дає нам змогу в повній мірі обслуговувати та проводити ремонт сараю «В» який знаходиться в аварійному стані.

Після переходу у власність 57/200 частин домоволодіння ОСОБА_1 не бажала користуватися частиною земельної ділянки виділеною на підставі рішення від 27.10.1992 самовільно змінюючи межу розподілу земельної ділянки між двома домоволодіннями.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Суд апеляційної інстанції вислухав доповідь судді-доповідача, пояснення сторін за відсутності відповідачки ОСОБА_5 ОСОБА_12 , яка свого представника для участі у судовому засіданні не направила, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги, - дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованості судового рішення: 1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам рішення суду не повністю відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції взяв до уваги висновки судової експертизи та при визначенні порядку користування спірною земельною ділянкою обрав варіант П, згідно якому надав у користування позивачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 земельну ділянку № 1 площею 559,8 кв.м., що на 208,1 кв.м. менше, ніж припадає на 79/100 частин домоволодіння, в тому числі 148 кв.м. - під будівлями, 415 к.в.м - під двором та садом, в користування ОСОБА_1 і ОСОБА_5 земельну ділянку № 2 площею 423,2 кв.м., що на 208,1 кв.м. більше, ніж припадає на 21/100 частин домоволодіння, в тому числі: 146,3 кв.м. - під будовами, 276,9 кв.м. - під двором та садом.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні обставини справи.

Спірне домоволодіння АДРЕСА_1 первісно належало діду позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_13 , після смерті якого його дружина ОСОБА_9 та донька ОСОБА_14 успадкували по частини домоволодіння. Висновок про реєстрацію документів на право користування земельною ділянкою пл. 959 кв.м. зареєстровано за ОСОБА_9 і ОСОБА_14 по кожній згідно свідоцтва про право на спадкування, видане Харківським облнарсудом 05.11.1937 (т. 2 а.с. 50-54,64).

У складі домоволодіння АДРЕСА_1 на день розгляду спору є два житлових будинки літ. А-1, літ. Б-1.

02.09.1963 році ОСОБА_9 подарувала племінниці- ОСОБА_6 , що не мала в місті Харкові свого житла, 21/100 від своєї частини домоволодіння з надвірними будівлями, яке складалось з буд. Літ. «А» на три комнати, кухні, другого будинку літ. «Б» на одну кімнату, одну кухню. Таким чином, у власності ОСОБА_9 залишилось 29/100 частин домоволодіння ( т. 2 а.с. 55-56).

У зв`язку з перебудовою та будівництвом нового житлового будинку літ. Б-2 ОСОБА_14 , рішенням виконкому Жовтневої районної ради депутатів трудящих № 103-3 від 15.04.1969, перерозподілені ідеальні долі співвласників і доля ОСОБА_6 збільшилась за рахунок перебудови, до 57/100 частин замість 21/100 частин. Відповідно доля ОСОБА_9 склала 16/100 частин замість 29/100 частин, доля ОСОБА_15 склала 27/100 частин замість частини домоволодіння. Після смерті ОСОБА_9 за спадкоємцем 1 черги ОСОБА_15 у 1974 році зареєстровано в порядку спадкування право власності на 16/100 частин, а всього її ідеальна доля становила 43/100 частин ( т. 2 а.с. 57-58, 65-68).

Статтею 91 Земельного кодексу Української РСР 1970 року визначалось, що особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Наступні зміни в розмірі часток в спільній власності на будинок, які сталися у зв`язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін встановленого порядку користування ділянкою. Угода про порядок користування земельною ділянкою є обов`язковою і для особи, яка згодом придбає відповідну частку в спільній власності на цей будинок. Якщо згоди на користування спільною земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується в порядку, встановленому статтею 167 цього Кодексу.

Однак, суд не звернув уваги, що у справі відсутні належні і допустимі докази про те, що до вказаного перерозподілу ідеальних часток співвласників згідно рішення виконкому Жовтневої районної ради депутатів трудящих № 103-3 від 15.04.1969 між співвласниками склався конкретний порядок користування земельними ділянками, у згадано рішенні від 15.04.1969 про збереження попереднього порядку користування спірною земельною ділянкою також не зазначено (т. 2 а.с. 68), тому наведені з цього приводу у позові ОСОБА_11 доводи та висновки суду з покликанням на вказану норму ст. 91 ЗК Української РСР 1970 року та ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України щодо збереження користування земельною ділянкою між співвласниками в колишніх долях, до їх зміни вищевказаним рішення виконкому Жовтневої районної ради депутатів трудящих № 103-3 від 15.04.1969, а також у відзиві на апеляційну скаргу, є недоведеними та безпідставними.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (з подальшими змінами і доповненнями) судам роз`яснено, що виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам.

Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

У даній справі відсутні необхідні у таких випадках письмові докази про те, що попередні власники спірного домоволодіння до перерозподілу ідеальних часток рішенням виконкому Жовтневої районної ради депутатів трудящих № 103-3 від 15.04.1969 визначили конкретний порядок користування спірною земельною ділянкою, тому при визначенні такого порядку у даній справі суду слід було виходити з розміру їх ідеальних часток у праві спільної власності на домоволодіння на час вирішення спору в суді першої інстанції.

На день розгляду спору в суді першої інстанції спадкоємцям ОСОБА_16 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 24.05.1985 року посвідченого старшим державним нотаріусом 5-ої Харківської державної нотаріальної контори, за реєстровим номер 3296/0208, належить по 43/200 частин домоволодіння з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 ( т.1 а.с. 9).

На підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 5-ою Харківською державною нотаріальною конторою 12.04.2002, за реєстровим № 4-435 ОСОБА_1 належить 57/200 частин домоволодіння після смерті ОСОБА_6 ( т. 1 а.с. 45).

За договором довічного утримання , складеного ОСОБА_17 на користь ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 05.06.202, реєстровий номер 588, інша 57/200 домоволодіння належить ОСОБА_5 ( т. 1 а.с. 11).

Рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів Харківської області від 04.09.90 № 142-46, за заявою ОСОБА_2 ,проведено обмір площі земельної ділянки, яка складала 963 кв.м., з урахуванням самозахвату пл. 24 кв.м. та площа 24 кв.м. була закріплена за домоволодінням АДРЕСА_1 ( т. 2 а.с. 59-60).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.10.1992 року визначений порядок користування земельною ділянкою у домоволодінні за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_6 . Остання повністю визнала позов та не заперечувала проти визначення порядку користування за висновком експертизи від 04.10.1992. Рішенням встановлено, що на ідеальну долю ОСОБА_6 приходиться 206 кв.м. площі земельної ділянки.

Відповідно до висновку додаткової технічної експертизи від 04.08.1992 року, рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова виділено у користування ОСОБА_6 частина земельної ділянки з ізольованим виїздом у двір, що розташований з боку домоволодіння АДРЕСА_2 пл. 409 кв.м., з урахуванням жилих та службових приміщень, що знаходяться у її користуванні, що більше площі, яка повинна бути на її ідеальну частку на 203 кв.м. У користування співвласника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 виділено частина земельної ділянки з ізольованим виїздом у двір, розташованим зі сторони домоволодіння АДРЕСА_3 площею 574 кв.м з урахуванням жилих та службових приміщень, що перебувають у їх користуванні, що менше площі, яка повинна бути виділена на їх ідеальну частку на 203 кв.м. (т.1 а.с.12, т. 2 а.с. 61-63).

Між співвласниками склався фактичний та безспірний порядок користування будівлями і спорудами, а саме ОСОБА_2 і ОСОБА_3 користуються основною частиною житлового будинку літ. "А-1" (приміщення "1-2", "1-3", "1-4", "1-5") пл. 36,1 кв.м , житловою прибудовою літ «А1-1» (приміщення "1-І", "1-6", "1-7") площею 35,7 кв.м., відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_5 користуються житловим будинком літ. "Б-1" (приміщення "2-2", "2-3", "2-4", "2-5","2-6", "2-7","2-8", "2-9") пл. 71,5 кв.м , прибудовою літ."б2" пл. 1,7 кв.м.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи №12372/9833 від 26.06.2017, враховуючи об`ємно-планувальне рішення житлових будинків та прибудов, розміри та площі приміщень, розташування та вартість надвірних будівель та споруд, розділити домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_1 , у відповідності до ідеальних часток співвласників у розмірі 57/100 та 43/100 частин не надається можливим. Виходячи з розташування і розмірів приміщень житлових будинків літ."А-1", літ. "Б-1" та прибудов, їх конструктивних елементів, розташування надвірних будівель, розмірів і конфігурації земельної ділянки, ідеальних часток співвласників будинку, наданих документів, запропонувати один варіант розподілу домоволодіння з урахуванням фактичного користування, з відступом від ідеальних часток співвласників (т. 3 а.с. 216-238).ё,

Позивачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за висновком експерта, можливо виділити на 43/100 частин домоволодіння житловий будинок А-1( приміщення 1-2, 1-3, 1-4, 1-5) з житловою прибудовою літ. «А1-1» ( приміщення 1-1, 1-6, 1-7) загальною площею 71,8 кв.м., надвірні будівлі-сарай літ. «В», вбиральня літ. «Ж», ворота № 4, паркан № 8, хвіртка № 9, ворота № 10, а також особисто зведені-прибудова літ. «а1», ганок літ. «а2», паркан № 11, паркан № 13 , а всього виділити у власність майна на суму 222 209 грн., що складає 62/100 частин домоволодіння ( по 31/100 кожному із співвласників).

Відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на належну їм 51/100 частин домоволодіння ( по 57/200 частин кожній) можливо виділити житловий будинок Б-1(приміщення 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, 2-1) загальною лощею 73,2 кв.м., надвірні будівлі-ганок літ. «б1», льох літ. «Д», сарай літ. «Е», паркан № 2, водогін № 6, вигрібна яма № 7, особисто зведені- навіс літ. «К», паркан № 12, а всього виділити у власність майна на суму 138 641 грн., що складає 38/100 частин домоволодіння ( по 19/100 кожній).

Сторони не заперечують проти такого варіанту виділу ідеальних часток в натурі домоволодіння АДРЕСА_1 .

Основний спір між сторонами стосується визначення порядку користування земельною ділянкою, зокрема незначної по площі ( декілька метрів) земельної ділянки з тильної сторони сарая «В», що належить позивачам, для обслуговування надвірної будівлі. При цьому, позивачі згодні, що площа земельної ділянки, яка буде виділена відповідачам буде більше, ніж на 200 кв.м., ніж припадає на їх долю.

За даними технічного паспорту загальна площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 становить 998 м2. Відповідно геодезичної зйомки домоволодіння, складеного у 2016 році, фактична площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 становить 1018 м2. При обстеженні земельної ділянки встановлено, що її лінійні розміри та конфігурація співпадають з наведеними в геодезичній зйомці. З урахуванням цього, при розробці варіантів визначення порядку користуванням земельною ділянкою розглядалась тільки частина земельної ділянки, зареєстрована за домоволодінням.

Експертом встановлено, що первісними ідеальними частками, згідно з якими необхідно визначати порядок користування земельною ділянкою в домоволодінні по АДРЕСА_1 , є: для частини земельної ділянки площею 959 м. : ОСОБА_2 та ОСОБА_3 -79/100 ( 50/100 належало матері ОСОБА_16 , 29/100- бабусі ОСОБА_9 ); ОСОБА_1 та ОСОБА_5 - 21/100 (подарована частина ОСОБА_9 - ОСОБА_6 ) Саме зазначену частину домоволодіння 21/100 складав за розрахунком бюро технічної інвентаризації від 09.08.1963 житловий будинок літ. Б-1 при оформленні договору купівлі-продажу ( т. 2 а.с. 54).

Разом з тим, для частини земельної ділянки площею 24 м. (самозахоплення): ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - 43/100 ( тобто станом на вересень 1990 р.): ОСОБА_1 та ОСОБА_5 - 57/100.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Всупереч вказаній нормі цивільного процесуального права суд першої інстанції не з`ясував, що вказані висновки судового експерта щодо необхідності врахування первісних ідеальних часток при визначенні порядку користування земельною ділянкою у спірному домоволодінні: для ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - 79/100 ( оскільки 50/100 належало матері ОСОБА_16 , 29/100- бабусі ОСОБА_9 ); ОСОБА_1 та ОСОБА_5 - 21/100 (оскільки саме така частка ОСОБА_9 була подарована ОСОБА_6 ), - є лише припущенням, яке не ґрунтується на конкретних письмових документах щодо порядку користування спірною земельною ділянкою між попередніми власниками відповідно до їх ідеальних часток, які були визначені до вищевказаного перерозподілу між двома групами співвласників, який був здійснений виконкомом Жовтневої районної ради депутатів трудящих № 103-3 від 15.04.1969. Висновки судової будівельно-технічної експертизи №12372/9833 від 26.06.2017 про необхідність врахування первісних ідеальних часток при визначенні порядку користування спірною земельної ділянкою між сторонами, 79/100 та 21/100 відповідно, - належним чином не обґрунтовані та за своїм змістом є лише припущеннями, а тому колегія суддів їх відхиляє та не бере до уваги зазначені у вищевказаній судовій експертизі варіанти визначення порядку її користування між сторонами.

Висновки судової експертизи № 12372/9833 від 26.06.2017 та рішення суду першої інстанції від 21.09.2020 в частині визначення порядку користування земельною ділянкою не відповідають обов`язковим для застосування при новому розгляді справи мотивам, з яких ухвалою касаційного суду від 17.12.2014 були скасовані рішення судів першої та апеляційної інстанції по даній справі.

При складенні висновку експерт за відсутності існування іншого порядку користування спірною земельною ділянкою, який мав місце для попередніх власників, виходив з вже неіснуючих часток домоволодіння, а саме у висновку зазначено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 належить 79/100 частин домоволодіння, тоді як їх частка у домоволодінні складає 43/100. Суд не зважаючи за вищевказані мотиви касаційного суду, з яких були скасовані попередні судові рішення, знову необґрунтовано присудив відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , яким належить більша частина ідеальна частка у спірному домолодінні, у користування меншу частина земельної ділянки, ніж особам, якім належить менша частина будинку. Отже, в цій частині висновок судової експертизи складений на підставі даних, що не відповідають дійсності, слід визнати неправдивими.

Також є передчасним за обов`язковими висновками касаційного суду є посилання судів на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 жовтня 1992 року, як на преюдиційне, при вирішенні даної справи, оскільки у справі, в якій ухвалене це рішення, змінилися сторони, та крім того, між сторонами справи, в якій ухвалено оскаржуване судові рішення, встановився інший порядок користування земельною ділянкою.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки вищевказаним обставинам та помилився із застосуванням вказаних норм матеріального права. Наведені з цього приводу доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження у матеріалах справи.

Відповідачка ОСОБА_1 звернулась до апеляційного суду з клопотанням про проведення повторної судової будівельно-технічної експертизи, однак їй було відмовлено без належного обґрунтування.

Тому, за клопотанням відповідачки ОСОБА_1 була призначена комплексна судова експертиза, яку відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції бере до уваги.

Так, за висновками судової комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 16 від 18 вересня 2024 року можливий поділ спірного домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке перебуває у спільні частковій власності ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на два окремих об`єктв нерухомого майна з виділом в натурі в окремі об`єкти нерухомості (а.с. 40-53 т.6).

Перший об`єкт нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_5 складається з

-Житлового будинку з прибудовами літ. «Б-1, б, б, б1,б2» в складі приміщень: тамбур 1 площею 1,4 кв.м, вбиральня 2-1 площею 1,7 кв.м, коридор 2-2 площею 7,7 кв.м, ванна кімната 2-3 площею 3,3 кв.м, коридор 2-4 площею 3,4 кв.м, житлова 2-5 площею 6,4 кв.м, житлова 2-6 площею 14,2 кв.м, житлова 2-7 площею 23,5 кв.м, житлова 2-8 площею 7,1 кв.м, кухня 2-9 площею 5,9 кв.м, загальною площею 74,6 кв.м, в т.ч. житлова 51,2 кв.м, та: сарай літ. «Е», льох літ. «Д», навіс літ. «З», навіс літ «К», огорожа №2, ворота №4, водогін №6, вигрібна яма №7, огорожа №12.

Даний об`єкт має окремий житловий будинок із необхідною сукупністю житлових та підсобних приміщень, окремі джерела та лічильники отримання електроенергії, газу, води та інших комунальних послуг, які відповідають нормативно-технічним вимогам в розумінні ст. 181 ЦК України. Об`єкт не втрачає свого цільового призначення. Частки вказаних співвласників зміняться та будуть складати: у ОСОБА_1 , у ОСОБА_5 .

Другий об`єкт нерухомого майна, що належить ОСОБА_4 складається із житлового будинку з прибудовами літ. «А-1, А1-1, а1,а2» в складі приміщень тамбур ІІ площею 4,0 кв.м, коридор 1-1 площею 5,6 кв.м, коридор 1-2, площею 7,0 кв.м, житлова 1-3 площею 13,6 кв.м, гардеробна 1-4 площею 7,0 кв.м, житлова 1-5 площею 7,9 кв.м, житлова 1-6 площею 22,6 кв.м, санвузол 1-7 площею 7,8 кв.м, кухня 1-8 площею 14,8 кв.м, загальною площею 90,3 кв.м в т.ч. житлова 44.1 кв.м., та нежитлові будівлі: сарай літ. «В», вбиральня літ. «Ж», гараж літ. «Л», ганок літ. «л», хвіртка № 9, ворота № 10, огорожа №11, огорожа №14, огорожа №15.

Даний об`єкт також має окремий житловий будинок із необхідною сукупністю житлових та підсобних приміщень, окремі джерела та лічильники отримання електроенергії, газу, води та інших комунальних послуг, які відповідають нормативно-технічним вимогам в розумінні ст. 181 ЦК України. Об`єкт не втрачає свого цільового призначення. Частка співвласника зміниться та буде складати: у ОСОБА_4 1.

При цьому к дослідній частині висновку визначено фактичне користування земельною ділянкою (варіант № 1) та запропонований варіант (№») порядку користування земельною ділянкою у відповідності до часток співвласників та варіант № 3, передбачений угодою сторін (а.с. 50-52 т. 6).

Колегія суддів дослідила зміст вказаної судової експертизи за участю позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , які погодились з висновками судового експерта та дійшли згоди щодо визначення порядку користування спірної земельною ділянкою площею 0,0983 га відповідно до варіанту № 3, Додаток № 3, який був запропонований судовим експертом у вказаній судові експертизі № 16 від 18.09.2024 (а.с. 51 т.6), без встановлення сервітута площею 5,80 кв.м. для обслуговування стіни сараю літ. «В», який виділяється ОСОБА_4 на його частку (заштрихована частина на Плані земельної ділянки) відносно земельної ділянки площею 439 кв.м, яка надається у користування ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с. 52 т.6).

Оскільки такий Варіант № 3 користування спірною земельною ділянкою найбільш наближений до розмірів ідеальних часток співвласників у спірному домоволодінні, він у найбільшій мірі враховує їх права та інтереси щодо використання та обслуговування виділеним на належну ним ідеальну частку у власність житлових будинків та господарських будівель, з урахуванням того, що сторони дійшли згоди у такому варіанті визначення порядку користування спірною земельною ділянкою, без встановлення сервітута, колегія суддів вважає за можливе визначити порядок користування спірної земельною ділянкою згідно визначеному у Варіанті № 3 вказаної судової експертизи порядку, без встановлення сервітуту. Вищевказаний порядок розподілу житловий та господарських будівель також не викликав у сторін заперечень, а тому колегія суддів бере його за основу свого рішення.

Оскільки наведені висновки судової комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 16 від 18 вересня 2024 року є обґрунтованими, відповідають наявним у справі доказам, то колегія суддів з урахуванням вищевказаних вказівок касаційного суду та відповідно до ст. 367 ЦПК України бере цей висновок до уваги. Оскільки інші висновки судових експертиз не відповідають вказаним критеріям, колегія суддів їх відхиляє.

ОСОБА_1 заявила також вимогу щодо стягнення компенсації на відшкодування матеріальної та моральної шкоди та зобов`язання позивача ОСОБА_2 прибрати незаконно встановлену огорожу та відновити межі земельної ділянки у домоволодінні згідно технічної документації.

Суд першої інстанції відповідно до наявних у справі доказів дійшов правильного висновку, який доводами скарги не спростовано, про недоведеність своїх доводів, що їй спричинена матеріальна або моральна шкода за встановлених обставин справи. Наведені з цього приводу доводи скарги висновків суду в цій частині не спростували.

Оскільки висновки суду не повністю відповідають обставинам справи, суд порушив вказані норми цивільного процесуального і матеріального права, внаслідок чого помилково визначив порядок користування спірною земельною ділянкою, то відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає відповідній зміні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України колегія суддів перерозподіляє понесені сторонами судові витрати. При цьому підлягають відшкодуванню витрати, пов`язані з проведенням лише тієї судової експертизи, яку суд апеляційної інстанції взяв до уваги, решта витрат на проведення судових експертиз не відшкодовується, оскільки їх висновки були відхилені.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 вересня 2020 року змінити.

Позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступником яких є ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Зустрічним позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступником яких є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Здійснити поділ домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке перебуває у спільні частковій власності ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 згідно висновку комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 16 від 18.09.2024 (а.с. 40-53 т.6).

Виділити ОСОБА_4 на його 43/100 частки спільного домоволодіння по АДРЕСА_1 наступне нерухоме майно:

житловий будинок «А-1, А1-1, а1,а2» в складі приміщень тамбур ІІ площею 4,0 кв.м, коридор 1-1 площею 5,6 кв.м, коридор 1-2, площею 7,0 кв.м, житлова 1-3 площею 13,6 кв.м, гардеробна 1-4 площею 7,0 кв.м, житлова 1-5 площею 7,9 кв.м, житлова 1-6 площею 22,6 кв.м, санвузол 1-7 площею 7,8 кв.м, кухня 1-8 площею 14,8 кв.м, загальною площею 90,3 кв.м в т.ч. житлова 44.1 кв.м. та нежитлові будівлі: сарай літ. «В», вбиральня літ. «Ж», гараж літ. «Л», ганок літ. «л», хвіртка № 9, ворота № 10, огорожа №11, огорожа №14,огорожа №15.

Решту 57/100 спільного домоволодіння залишити у спільній часткові власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , а саме житловий будинок « АДРЕСА_9 » в складі приміщень тамбур 1 площею 1,4 кв.м, вбиральня 2-1 площею 1,7 кв.м, коридор 2-2 площею 7,7 кв.м, ванна кімната 2-3 площею 3,3 кв.м, коридор 2-4 площею 3,4 кв.м, житлова 2-5 площею 6,4 кв.м, житлова 2-6 площею 14,2 кв.м житлова 2-7 площею 23,5 кв.м, житлова 2-8 площею 7,1 кв.м, кухня 2-9 площею 5,9 кв.м, загальною площею 74,6 кв.м, в т.ч. житлова 51,2 кв.м та сарай літ. «Е», льох літ. «Д», навіс літ. «З», навіс літ «К», огорожа №2, ворота №4, водогін №6, вигрібна яма №7, огорожа №12.

Визначити порядок користування земельною ділянкою під домоволодінням, розташованим по АДРЕСА_1 площею 0,0983 га, за фактичним порядком, який склався у сторін спору з відступом від часток у праві спільної власності на 121 кв.м, за варіантом № 3 у додатку № 1 до висновку комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 16 від 18.09.2024 (а.с. 52 т.6)

Виділити у користування ОСОБА_4 частину вказаної спільної земельної ділянки площею 544 кв.м., або 0,0544 га, яка описується наступними межами:

вздовж АДРЕСА_7 довжина межової лінії складає 13,93 м, 0,80, 7,30 м; вздовж пров. Переможців довжина межової лінії складає: 11,02 м, 11,70 м; з боку земельної ділянки, сусіднього домоволодіння довжина межової лінії складає:28,19м; з боку земельної ділянки, що пропонується в користування ОСОБА_1 та ОСОБА_5 довжина межової лінії складає 1,40м, 440м, 2.*м, 1,0м, 3,31м, 6,22м, 10,31м.

Виділити у користування ОСОБА_1 , ОСОБА_5 частину вказаної спільної земельної ділянки площею 439 кв.м., або 0,0439 га, яка описується наступними межами:

вздовж АДРЕСА_7 довжина межової лінії складає 20,34 м; з боку земельної ділянки, що знаходить в користування ОСОБА_4 довжина межової лінії складає 10,31м, 6,22м, 3,31м, 1,0м, 2,8м, 4,40м, 1,40м; з боку земельної ділянки сусіднього домоволодіння довжина межової лінії складає 1,22 м, 5,45 м, 4,65м, 2,90 м; вздовж земельної ділянки сусіднього домоволодіння довжина межової лінії складає 23,65м.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступником яких є ОСОБА_4 , ОСОБА_1 відмовити.

У порядку відшкодування судових витрат, понесених сторонами стягнути зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 3500 грн. за проведення комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 16 від 18.09.2024.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 17 лютого 2025 року

Головуючий В.Б. Яцина

Судді колегії О.В.Маміна

О.Ю.Тичкова