Провадження №2-р/523/3/25
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
Суворовський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді - Мурманової І.М.
за участю секретаря судових засідань Бєлік Л.В.
розглянувши в судовому засіданні заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Марченко Валентина Валентиновича про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу,-
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29.04.2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди залишено без задоволення.

На адресу суду 10.06.2024 року (вх. № 19716) надійшла заява за підписом представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Марченко Валентина Валентиновича про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування заяви представник зазначив, що ухвалюючи судове рішення суд не розв`язав питання про розподіл судових витрат, які відповідач поніс на оплату правової допомоги у розмірі: 22 890 гривень. Представник зазначив, що готувався до кожного судового засідання, що спричинило витрати робочого часу адвоката, як на підготовку так і на час очікування судового засіданні.

У зв`язку з цим, що суд в повному обсязі відмовив в задоволенні позовних вимог, представник просить стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі: 22 890 гривень.

Ухвалою суду від 13 червня 2024 року - відмовлено в прийнятті додаткового рішення у справі № 523/15228/23 за заявою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Марченко Валентина Валентиновича про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Зазначена ухвала суду мотивована тим, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (стаття 126, частина перша статті 127 ЦПК України).

Судом встановлено, що рішення суду від 29 квітня 2024 року представник відповідача отримав 03.05.2024 року.

Отже, нормами ЦПК України визначений порядок звернення до суду із відповідною заявою про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, який передбачає умову подання до суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, а також відповідних доказів, які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до статті 270 ЦПК України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.

Постановою Одеського апеляційного суду від 21.11.2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Марченко В.В. задоволено.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 13 червня 2024 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, справу передано на розгляд судді Мурманової І.М.

На адресу суду 03.02.2025 року (вх. № 3457) надійшла заява за підписом представника відповідача адвоката Марченка В.В. про проведення судового засідання за відсутності сторони відповідача (а.с.59-60).

Також, 06.02.2025 року (вх. № 4051) на адресу суду за підписом позивача ОСОБА_2 надійшла заява щодо залишення без задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування заяви позивач зазначила, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені у частині третій статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50цс24). Суд керується тим, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50цс24. Отже, суд з власної ініціативи перевіряє, чи є судові витрати, зокрема, неминучими, реальними, розумними, пов`язаними з розглядом справи, фактично понесеними, пропорційними. Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» (East/WestAllianceLimited v. Ukraine), заява № 19336/04).Також у рішенні ЄСПЛ зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто суд має врахувати розумність заявленого розміру, а також пересвідчитись, що витрати є співмірними зі складністю провадження.

Також, позивач зазначила, що витрати на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для позивача. Одночасно Верховний Суд зазначає, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17). Позивач зазначила, що з урахуванням критеріїв розумності, реальності, неминучості витратна правничу допомогу, їх пропорційності до предмета спору, ціни позову, фактично виконаних адвокатом робіт (наданих послуг)заявлені вимоги не можуть бути задоволені у зазначеному обсязі.

Крім іншого, позивач зазначила, що оскільки прохальна частина відзиву не містить вимог про відшкодування судових витрат, у даній справі відсутність вимоги про стягнення понесених витрат свідчить про не дотримання представником відповідача вимоги закону щодо здійснення стороною заяви про відповідне стягнення до закінчення судових дебатів. Аналогічна за змістом правова позиція сформульована в ухвалі ВС від 04.08.2021 року у справі № 759/2921/19 згідно якої прохальна частина заяви сторони про розподіл судових витрат має містити вимогу про відшкодування судових витрат.

Зважаючи на положення ч. 8 ст. 141 ЦПК України, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів. Відповідно, якщо учасник справи до закінчення судових дебатів не заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, суд не має підстав для розгляду питання про розподіл здійснених учасником витрат на професійну правничу допомогу. Вказаних правових позицій Верховний суд дійшов, в тому числі, у постановах від 22.03.2018 року у справі № 910/9111/17 та від 14 .01.2019 року у справі № 927/26/18

Рішення суду у даній справі було винесено 29.04.2024, а повний текст судового рішення складено 02.05.2024. При цьому, представником відповідача не було подано жодної заяви у відповідності до ч.8 ст.141 ЦПК України. У матеріалах справи відсутні документи які б містили відповідну заяву про розподіл судових витрат яка була подана до закінчення судових дебатів.

З урахуванням викладеного зазначила, що заява представника відповідача адвоката Марченко Валентина Валентиновича від 10.06.2024 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 523/15228/23 задоволенню не підлягає (а.с.63-69).

Не погоджуючись із заявою позивача щодо залишення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу без задоволення, на адресу суду 10.02.2025 року (вх. № 4579) надійшли заперечення за підписом представника відповідача адвоката Марченка В.В.

В обґрунтування заперечень представник зазначив, що заява позивача є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки представником відповідача були складені наступні документи:

відзив на позов від 01.10.2023 2 стор.;

додаткові заперечення проти позову від 30.10.2023 4 стор.;

заяву про вступ у справу як представника від 30.10.2023 2 стор.;

заяву про відеоконференцію від 10.01.2024 2 стор.;

заяву про ухвалення додаткового рішення у справі від 09.06.2024 3 стор.;

заяву про розгляд справи без участі від 03.02.2025 2 стор.,

а тому, навіть без урахування ще одного наступного (прогнозованого) розгляду цієї справи в апеляційній інстанції, адвокатом Марченком В.В. вже складено заяв на 15 сторінок. Такий обсяг процесуального тексту за розцінками представника позивачки складає 7500 гривень. Також, представник зазначив, що було три судові засідання, на які з`являвся адвокат Марченко В.В., але два з яких були перенесені через повітряну тривогу та те, що позивачка просила додатковий час, щоб знайти нового адвоката на заміну мобілізованого ОСОБА_3 .

Також зазначив про неправдиве твердження позивачки щодо того, що судове засідання 31.10.2023 було перенесено начебто "у зв`язку з несвоєчасним поданням представником відповідача відзиву на позов". Це твердження є брехливим, оскільки відзив на позов адвокат Марченко В.В. подав 01.10.2023, тобто майже за місяць до першого судового засідання у справі.

Фіксований розмір гонорару, передбачений договором про надання правової допомоги між відповідачем та його адвокатом, відповідає вимогам ч. 2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Така форма оплати не спонукає представника до написання багатосторінкових процесуальних текстів (наприклад, за 500 грн за сторінку) з цитуванням законів та непотрібної інформації, про яку суду і так відомо, а створює умови для короткого викладення суті вимог та економії процесуального часу суду. Саме через це треба залишити без уваги доводи позивачки стосовно того, що "мотивувальна частина відзиву на відзив займає близько третини сторінки аркуша та складається з 110 слів", оскільки це не є недоліком, а скоріше перевагою, завдяки якій у процесуальному документі залишився лише потрібний зміст без зайвої "води". Отже, доводи позивачки щодо начебто завищеної суми гонорару треба відхилити як бездоказові, а також тому, що фіксована ціна гонорару адвоката Марченко В.В. відповідає загальному рівню вартості послуг адвоката, зокрема у порівнянні з тими цінами, на які позивачка погодилася, укладаючи договір зі своїм адвокатом.

Щодо заяви позивача про пропущення строків на подання заяви про стягнення витрат на правничу допомогу зазначив, що це питання було досліджено судом апеляційної інстанції, який у постанові від 21.11.2024 р. зазначив таке: "Як вбачається із матеріалів справи, адвокат Марченко В.В. здійснював представництво інтересів відповідача у суді першої інстанції на підставі ордера серії ВН № 1268386 від 28.09.2023 року. У відзиві на позовну заяву відповідачем зазначалося про те, що розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс у зв`язку із розглядом справи, складається з витрат на оплату гонорару адвокату у фіксованому розмірі 22 890 грн.

До відзиву на позовну заяву долучено: договір про надання правової допомоги від 27.09.2023 року, в якому зазначено гонорар адвоката та порядок розрахунку; фіскальний чек № від 30.09.2023 року про сплату гонорару від ОСОБА_1 за договором від 27.09.2023 (справа 523/15228/23) в сумі 22 890 грн. Зазначені обставини свідчать про те, що представником відповідача до закінчення розгляду справи в суді першої інстанції заявлялося клопотання.

З урахуванням викладеного представник просить відхилити доводи позивача (а.с.74-78).

В судове засідання призначене на 10 лютого 2025 року щодо розгляду питання про стягнення витрат на правничу допомогу сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені.

Судом враховано, що позивач 10.02.2025 року (вх.№4452) надала суду заяву про слухання справи за її відсутності, згідно якої зазначила, що при розгляді питання про стягнення витрат на правничу допомогу просить врахувати подані нею заперечення (а.с.73).

Представник відповідача адвокат Марченко В.В. також, 03.02.2025 року (вх. № 3457) надав заяву про слухання справи за його відсутності (а.с.59-60).

З урахування викладеного судом встановлено, що сторони надали заяви про слухання справи за їх відсутності, а відтак підстав для відкладення слухання справи не встановлено.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Згідно з п. 3 ч. 1 і ч. 4 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 3) судом не вирішено питання про судові витрати. 4. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд вважає, що вимоги за заявою підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. ч.1,2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Саме такі висновки викладені в постанові ВП ВС від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Відповідно до договору про надання правової допомоги від 27.09.2023 року адвокат Марченко Валентин Валентинович з однієї сторони, та ОСОБА_1 , з іншої уклали договір про наступне: Клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання щодо захисту прав клієнта в суді першої інстанції по справі № 523/15228/23.

Розділом 2 Договору передбачені права та обов`язки сторін.

Розділом 3 сторони договору погодили гонорар адвоката та порядок розрахунку.

Так, відповідно до п.3.1 Договору за правову (правничу) допомогу, клієнт сплачує Адвокату гонорар у фіксованому розмірі 22 890 гривень

Відповідно до п.3.2 в разі дострокового розірвання договору, гонорар за фактично виконану роботу обчислюється з урахування вартості гонорару за кожну процесуальну дію, що зазначена в п.3.2.1, п.3.2.2, п.3.2.3, п. 3.2.4, п.3.2.5, п. 3.2.6 та п.3.2.7.

Так, п.3.2.4 передбачено складання апеляційних, касаційних скарг, відзивів на апеляційні або касаційні скарги, заяв про перегляд рішень/ухвал/постанов, заяв про злочини тощо 6 000 грн., за кожен процесуальний документ.

Пунктом 3.2.6 передбачено вартість процесуальних дій, що не зазначені в п.3.2.1 3.2.6 розраховується з урахуванням 1000 грн. за кожну витрачену адвокатом годину на виконання дій потрібних для досягнення позитивного результату для Клієнта в рамках цього Договору.

Пунктом 3.2.7 передбачено складання заяв до керівництва військових частин, Обласних та територіальних центрів соціальної підтримки 1000 грн за кожну заяву.

Розділом 4 Договору передбачені строки дії договору.

Розділом 5 відповідальність сторін.

Розділом 6 форс-мажорні обставини (а.с.46-53).

Згідно квитанції від 30.09.20023 року на рахунок ОСОБА_4 перераховано гонорар від ОСОБА_1 у розмірі: 22 890 грн (а.с.54).

Згідно зі ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом враховується, що від позивача в порядку ч.6 ст. 137 ЦПК України, надійшло заперечення щодо заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, згідно якої позивач зазначила, що розмір витрат в сумі 22 890 гривень є надто завищеним, відповідачем порушено строки на подання заяви, та стягнення витрат буде для позивача непосильним тягарем.

Судом відхиляються доводи позивача щодо не подання заяви у строки, оскільки, як встановлено судом, постановою Одеського апеляційного суду зазначене обставина була досліджена, що стало підставою направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Водночас, суд відзначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічних висновків дійшов також Європейський суд з прав людини, рішення якого, відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини можуть бути використані судом в якості джерела права.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004р. заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 3.10.2019р. по справі № 922/445/19, дійшла висновку, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Враховуючи, співмірність із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвоката на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт у суді, ціною позову та значенням справи для сторін, суд вважає, що визначений адвокатом розмір витрат у розмірі 22 890 гривень на оплату послуг є завищеним.

З урахуванням викладеного, зважаючи на подані заперечення з приводу не доведення співмірності розміру витрат на правничу допомогу, з урахуванням того, що судом не приймаються, як витрати понесені відповідачем на правничу допомогу надані в межах розгляду даної справи, перелічені в п. 3.2.4 та п. 3.2.7, оскільки не мають відношення до розгляду цієї справи.

Відповідно суд дійшов висновку щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі: 11 200 гривень, які складаються зі: складання відзиву на позов, усних консультацій з клієнтом, ознайомлення з матеріалами справи, участь в 3-х судових засіданнях.

Керуючись статтями 133, 134, 137, 141, 247, 270 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Марченко Валентина Валентиновича про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) - витрати на професійну правничу допомогу у розмірі: 11 200 гривень.

В решті вимог залишити без задоволення.

Додаткове рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне додаткове рішення складено 14.02.2025р.

Суддя: