ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2915/25 Справа № 214/7216/23 Суддя у 1-й інстанції - Чернова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/7216/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Лідовська А.А.

сторони:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів",

відповідачка ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у спрощеному позовному провадженні, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 жовтня 2024 року, яке ухвалено суддею Черновою Н. В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 31 жовтня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (надалі - ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 01.10.2020 року ОСОБА_1 уклала із Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових Рішень» (далі - ТОВ «ФК «ЦФР») кредитний договір №.

27.01.2023 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір відступлення права вимоги №20230127, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ЦФР» Права Вимоги до Боржника.

Відповідно до Реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між позичальником та ТОВ «ФК «ЦФР» - Додатку №1 до Договору про відступлення прав вимоги №20230127 від 27.01.2023 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до відповідача на суму 116 299,50 грн., з них: 78380,50 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 11,78 грн. сума заборгованості за річними відсотками; 37 907,22 грн. - сума заборгованості за щомісячними відсотками.

Посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_1 своїх грошових зобов`язань, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за укладеним договором, яка у загальному розмірі складає 116 299,50 грн., а також відшкодувати понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 жовтня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості за кредитним договором № від 01.10.2020 року, в загальному розмірі 116 299 грн. 50 коп., з них: 78 380 грн. 50 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу; 11 грн. 78 коп. сума заборгованості за річними відсотками; 37 907 грн. 22 коп. - сума заборгованості за щомісячними відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» судовий збір у розмірі 2684 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було враховано відсутність належних доказів на підтвердження укладення договорів та наявності заборгованості за кредитами. Вважає, що належними доказами, які підтверджують перерахування відповідачу певної суми коштів, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Вказує, що відсотки за користування кредитом нараховувалися після закінчення терміну кредитування, що суперечить вимогам закону. Зазначає, що розмір відсотків за кредитом значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту та позивач не звертався до неї із вимогою про дострокове погашення боргу.

Також, зазначає, що позивачем не надано доказів наявності у нього права вимоги за кредитом.

Крім того, вважає, що на період воєнного стану позичальники звільнені від обов`язку сплачувати неустойку та суми, нараховані згідно статті 625 ЦК України, що передбачено пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу, до яких додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, наддавши заяви про розгляд справи за їх відсутності, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 01.10.2020 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових Рішень» було укладено кредитний договір №.

Відповідно до п. 1.2 вказаного договору, кредит надається позичальниці в розмірі 85 045,10 грн. на строк 42 місяці.

Відповідно до п. 1.3 договору, позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в Паспорті кредиту №4923026, який є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до Паспорту кредиту №4923026, який містить підпис ОСОБА_1 , датований 01.10.2020 року, щомісячні проценти за користування кредитом складають 2,49 %, річні проценти 0, 01 %.

Факт руху коштів та перерахування кредитних коштів в сумі 85 045, 10 грн. на картковий рахунок відповідачки підтверджується довідкою ТОВ «ФК «ЦФР» від 30.01.2023 року.

Станом на 25.01.2023 року заборгованість відповідачки за кредитним договором склала - 116 299, 50 грн., що включає: заборгованість за кредитом 78 380, 50 грн., заборгованість за відсотками 11, 78 грн., заборгованість за щомісячними відсотками 37 907, 22 грн.

27.01.2023 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір відступлення права вимоги №20230127, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ЦФР» Права Вимоги до Боржника.

Відповідно до Реєстру боржників за кредитними договорами укладених між позичальником та ТОВ «ФК «ЦФР» - Додатку №1 до Договору про відступлення прав вимоги №20230127 від 27.01.2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до відповідачки на суму 116 299,50 грн., з них: 78 380, 50 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 11,78 грн. сума заборгованості за річними відсотками; 37 907,22 грн. - сума заборгованості за щомісячними відсотками.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», суд першої інстанції виходив з факту отримання позичальницею кредитних коштів за кредитним договором та неналежного виконання зобов`язання позичальницею в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування й права позивача, у зв`язку з цим, вимагати від відповідачки повернення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, 01.10.2020 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових Рішень» було укладено кредитний договір №.

Зазначений договір є чинним та підлягає виконанню сторонами.

27.01.2023 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір відступлення права вимоги №20230127, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ЦФР» Права Вимоги до Боржника.

Відповідно до Реєстру боржників за кредитними договорами укладених між позичальником та ТОВ «ФК «ЦФР» - Додатку №1 до Договору про відступлення прав вимоги №20230127 від 27.01.2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до відповідачки на суму 116 299,50 грн., з них: 78 380, 50 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 11,78 грн. сума заборгованості за річними відсотками; 37 907,22 грн. - сума заборгованості за щомісячними відсотками.

За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Як зазначено Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі".

Тобто, відповідачка ОСОБА_1 несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до Реєстру боржників за кредитними договорами укладених між позичальником та ТОВ «ФК «ЦФР» - Додатку №1 до Договору про відступлення прав вимоги №20230127 від 27.01.2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до відповідачки на суму 116 299,50 грн., з них: 78 380, 50 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 11,78 грн. сума заборгованості за річними відсотками; 37 907,22 грн. - сума заборгованості за щомісячними відсотками.

Наданий розрахунок заборгованості за тілом кредиту та відсотками повністю узгоджується із витягом з реєстрів прав вимоги.

З вимог позивача вбачається, що ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" не нараховувало ніяких сум заборгованості за кредитним договором відносно позичальниці, а вказаний розмір заборгованості є незмінним з моменту отримання ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" права вимоги за договором кредиту.

Встановлено, що, станом на дату звернення позивача до суду з цією заявою, відповідачка ОСОБА_1 не погашала заборгованість за кредитним договором, остання є незмінною з моменту відступлення прав вимоги до ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів".

З огляду на зазначене, з урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про укладення та підписання ОСОБА_1 кредитного договору з відповідною фінансовою установою, невиконання позичальницею своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів, та наявності у неї боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором за договорам відступлення прав вимоги.

Кредитний договір містить суму основного зобов`язання, відсотки за користування кредитними коштами та строки їх повернення та нарахування.

Твердження відповідачки про те, що позивач не довів належними доказами розмір заборгованості за кредитними договорами на увагу не заслуговують, з огляду на вищевикладене.

Факт руху коштів та перерахування кредитних коштів в сумі 85 045, 10 грн. на картковий рахунок відповідачки, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «ЦФР» від 30.01.2023 року.

Вказаний доказ спростовує доводи відповідачки про недоведеність позивачем перерахування коштів на її рахунок.

При цьому, заперечуючи проти позову, відповідачка не надала будь-яких доказів, зокрема, виписки по її особовому рахунку, доступ до якого вона має, як клієнт, та банк-емітент банківської карти.

Враховуючи те, що за умовами вищезазначеного договору відповідачка отримала кредитні кошти та користувалася ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надала, відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заборгованість за основним боргом на підставі вищезазначеного договору підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України.

Як передбачено кредитним договором № від 01 жовтня 2020 року, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Центр Фінансових Рішень», строк кредитування становить 42 місяців та останнім днем повернення кредиту є 01 квітня 2024 року, тобто розрахунок відсотків проведено в межах строку, узгодженого сторонами, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині колегією суддів не приймаються.

Доводи апеляційної скарги відповідачки про те, що розмір відсотків за кредитом значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту та позивач не звертався до неї із вимогою про дострокове погашення боргу, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки відсотки нараховано у відповідності до умов Договору та, згідно розрахунку заборгованості, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості станом на січень 2023 року, а не про дострокове повернення кредитних коштів.

Посилання в апеляційній скарзі на пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно якого період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, колегією суддів до уваги не приймаються,ажєе таких позовних вимог у даній справі не заявлено.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідачки вищезазначеної заборгованості за кредитом, розмір якої нею не спростовано в апеляційній інстанції.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 лютого 2025 року.

Головуючий:

Судді: