Справа №489/913/22
Провадження №2/489/50/25
УХВАЛА

18 лютого 2025 м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді Рум`янцевої Н.О., із секретарем судових засідань Ставратій Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Миколаєва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Миколаївська міська рада про встановлення порядку користування земельною ділянкою

встановив.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, яким просила суд встановити порядок користування земельною ділянкою площею 859 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 між співвласниками домоволодіння на підставі судової земельно-технічної експертизи, виділивши в особисте користування власнику будинку за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , частину земельної ділянки, яка відповідає її частці і площі належного їй будинку та прибудинкової території, відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи. Мотивуючи свої вимоги тим, що їй належить 57/100 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 20.02.1991. На сьогоднішній день співвласниками вищевказаного домоволодіння є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/3 частки за кожною. Право власності на окремий житловий об`єкт за адресою: АДРЕСА_2 позивачкою було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Земельна ділянка під домоволодінням та прибудинковою територією за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 становить 859 кв.м., яка була виділена рішеннями виконкому Миколаївської міської ради народних депутатів від 13.02.1953 № 247 та від 16.09.1981 № 854. Таким чином, в користуванні сторін перебуває земельна ділянка загальною площею 859 кв.м. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що належить до комунальної власності. Земельна ділянка не приватизована. В досудовому порядку врегулювати питання щодо визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками не вдалося.

Ухвалою суду від 21.02.2022, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 14.12.2022, витребувано докази.

Ухвалою суду від 14.12.2022, призначено судову земельно-технічну експертизу та зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 17.05.2023, поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 19.09.2023, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 05.03.2024, призначено судову земельно-технічну експертизу та зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 02.10.2024, поновлено провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

У судові засідання, які були призначені, зокрема, на: 24.05.2022; 14.12.2022; 02.08.2023; 19.09.2023; 25.10.2023; 20.12.2023; 05.03.2024; 27.11.2024, ані позивачка, ані представник позивачки не з`явилися, про що були повідомлені належним чином, що підтверджується судовими повістками та заявами позивачки про призначення експертизи.

Крім того, інформація про призначені судові засідання розміщена на сайті суду і є доступною для осіб, які приймають участь у її розгляді.

В свою чергу, явка сторони чи її представника в судове засідання є суб`єктивним процесуальним правом, і як кожне суб`єктивне право це гарантовані законом вид і міра можливої або дозволеної поведінки особи і реалізація суб`єктивного права залежить від розсуду, бажання і волі уповноваженої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Як визначено у ч. 4 ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».

В матеріалах справи міститься заява адвоката Маркіна С.І. про проведення судового засідання без участі позиваки та її представника. Просить розглянути клопотання про призначення експертизи.

До вказаного клопотання Маркіним С.І. долучено лише копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 269 від 07.12.2001, ордеру не надано, тому суд не може прийняти таку заяву від особи, повноваження якої на представлення інтересів позивачки, не підтверджені у належний та визначений законодавством спосіб.

Як вбачається з матеріалів, справа тривалий час перебуває в провадженні суду, при призначенні за клопотанням позивачки судова експертиза не проведена, оскільки позивачкою не надано додаткових документів, необхідних для проведення експертизи та не сплачено за її проведення. При цьому з часу зупинення провадження у справі позивач жодним чином не цікавився рухом справи та жодного разу після поновлення провадження у справі не з`являвся ані в підготовчі засідання, ані в судові засідання.

Відповідно до ст.12 ч.4 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом.

Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

В силу ч.3 ст.131 ЦПК України, суд визнає, що позивачка не з`являлась до суду повторно без поважних причин.

Позивач має цікавитись ходом справи та результатами окремих судових засідань, використовувати засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (наприклад, розгляд справи в режимі відеоконференції в порядку ст. 212 ЦПК України, у разі неможливості особистої явки до суду).

Як зазначено в ст. 10 цього Кодексу, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, як джерела права.

Слід звернути увагу, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Між тим, статтями 223, 257 ЦПК України врегульовано питання щодо наслідків неприбуття в судове засідання позивача.

Так, згідно із ч. 5 ст. 223, п. 3 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, чинний Цивільний процесуальний кодекс України імперативно встановлює, що у випадку повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає заяву без розгляду.

Закон жодним чином не пов`язує повторну неявку в судове засідання позивача з будь-якими об`єктивними факторами (поважними причинами) і не зобов`язує суд перевіряти причини повторної неявки та надавати їм відповідну оцінку з точки зору поважності.

Це пов`язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого, кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.

Крім того, таке положення закону пов`язане із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою статті 121 ЦПК України та статті 6 Конвенції про захист прав людини га основоположних свобод 1950 року.

Таким чином, законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з`явився в судове засідання (не залежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв`язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти. Так, для відповідача - це є залишення заяви без розгляду, а для позивача - це право на повторне звернення до суду з тим самим позовом (ч. 2 ст. 257 ЦПК України).

Суд зауважує, враховуючи, у тому числі й, усталену практику Верховного Суду України, що об`єктивно розглянути справу за наявними матеріалами не можливо, в тому числі у зв`язку з непроведенням експертизи у справі.

Таким чином, неявка в судові засідання позивачки, яка вважається належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, дає підстави стверджувати про неналежне здійснення нею своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що виразилися у відсутності інтересу до поданого до суду позову, що в свою чергу призвело до затягування розгляду справи, яка тривалий час не може бути вирішена по суті.

Частиною першою статті 1 Закону «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Проте навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим.

Ленінський районний суд міста Миколаєва продовжує роботу в умовах воєнного стану та розглядає справи в загальному порядку відповідно до вимог ЦПК України.

Суд зазначає, що в разі позбавлення можливості учасників справи прибути в судове засідання розгляд справи може відбуватися без присутності учасників справи або в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, або з використанням власних технічних засобів, за допомогою «Підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС», за умови направлення на адресу суду відповідної заяви. Проте, таким правом позивачка не скористалася, як і двічі не надала необхідних документів для належного проведення експертизи у справі.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги, що судом були створені всі необхідні умови для реалізації позивачем та його представником своїх процесуальних прав та обов`язків та було вжито заходів для належного їх повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, позивач та його представник, будучи належним чином повідомленими про час, день і місце судових засідань повторно не з`явилися до суду, заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надали, враховуючи розумність строків розгляду справи, суд приходить до висновку про необхідність залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивачки та її представника у судове засідання.

Суд роз`яснює позивачці, що відповідно до ч.2 ст.257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Керуючись ст. ст. 4, 158, 257, 260 ЦПК України, суд

ухвалив:

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Миколаївська міська рада про встановлення порядку користування земельною ділянкою залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили після її підписання та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачі:

ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа: Миколаївська міська рада, юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Повний текст судового рішення складено «18» лютого 2025.

Суддя Н.О. Рум`янцева