Справа № 536/124/24
Провадження № 2/536/40/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2025 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючої судді Клименко С.М.

за участю секретаря судового засідання Веремєєвої О.Р.

позивача прокурора Кременчуцької окружної прокуратури Анюховської Я.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судових засідань в місті Кременчуці справу за позовом заступника керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину

ВСТАНОВИВ:

В січні 2024 року заступник керівника Кременчуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, де просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Національної служби здоров`я України витрати на стаціонарне лікування ОСОБА_2 , який потерпілий від злочину в сумі 12 034 грн 07 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається, що відповідач ОСОБА_1 згідно вироку Кременчуцького районного суду Полтавської області від 04.08.2022 визнаний винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та засуджений до 3 років 1 місяця обмеження волі за нанесення малолітньому ОСОБА_2 умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, в результаті якого потерпілий знаходився на стаціонарному лікуванні в КНМП «Кременчуцька міська дитяча лікарня» з 19.09.2021 по 27.09.2021 і на його лікування були витрачені кошти в сумі 12 034 грн 07 коп.

Вказує, що необхідність звернутися до суду у нього виникла в зв`язку з невикористанням Національною службою здоров`я України наданих їм повноважень щодо стягнення витрат у судовому порядку та бездіяльністю щодо відшкодування шкоди за лікування потерпілого від злочину, а тому є підстави для звернення прокурора до суду з таким позовом.

Керуючись положеннями ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» Національну службу здоров`я України повідомлено листом про звернення прокурора до суду з цим позовом та підстави для представництва ними не оскаржувались.

Позивач прокурор Кременчуцької окружної прокуратури Анюховська Я.Л. в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити, про підстави та обставини якого пояснила так як це викладено в заяві.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, судова повістка направлена за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку та повернулася з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України свідчить про вручення повістки у день проставлення у поштовому повідомленні такої відмітки, з заявою про відкладення розгляду справи до суду не звертався, причини неявки не повідомив.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на викладене, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Сторони та інші учасники справи подають документи у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч.1,2 ст.83 ЦПК України).

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (частина 6 статті 82 ЦПК України).

Установлено, що вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 04.08.2022 ОСОБА_1 засуджено за вчинення кримінального проступку передбаченого ч.2 ст.125 КК України до 3 років 1 місяця обмеження волі за нанесення малолітньому ОСОБА_2 умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад його здоров`я і в зв`язку з чим він перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному медичному підприємстві «Кременчуцька міська дитяча лікарня».

Згідно положень ч.1, 3 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України.

За змістом Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року N 545, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу.

Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання.

Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора.

У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами.

Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного державного бюджету (Республіки Крим, місцевого чи регіонального самоврядування), або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 липня 1995 року N 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» звернуто увагу судів на те, що відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні.

За загальним правилом для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи. Неправомірною поведінкою можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина завдавача шкоди.

Як слідує з довідки Комунального некомерційного медичного підприємства «Кременчуцька міська дитяча лікарня» від 18.05.2023, потерпілий ОСОБА_2 перебував на лікуванні в Комунальному некомерційному медичного підприємстві «Кременчуцька міська дитяча лікарня» і строк його лікування становив дев`ять днів, а саме: з 19 вересня 2021 року по 27 вересня 2021 року. Загальна вартість лікування за цей період становить 12 034 грн 07 коп.

Дії відповідача ОСОБА_1 та перебування потерпілого ОСОБА_2 на лікуванні в медичному закладі є в безпосередньому причинному зв`язку, а відповідно в сукупності всі елементи складу, що дає підстави для відшкодування шкоди.

Отже, позов законний, обґрунтований, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, тому суд його задовольняє.

Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у сумі 3 028 грн.

Керуючись статтями 141, 258, 259, 263-265ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов заступника керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Національної служби здоров`я України (04073, м. Київ, просп. Степана Бандери, 19, , номер рахунку UA0016706, , отримувач ГУК у Полт.об./тг м.Кременчук/24060300, банк отримувача Казначейство України (ЕАП) грошові кошти в сумі 12 034 (дванадцять тисяч тридцять чотири) грн. 07 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на рахунок держави судовий збір в сумі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн.

На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

У разі оголошення вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяС. М. Клименко

Повний текст судового рішення складено 24.02.2025.