Справа № 523/8395/21
Провадження №2/523/2556/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2025 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Дяченко В.Г.,

за участю секретаря судового засідання Томілко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Наталії Дем`янівни про розірвання договору довічного утримання,-

ВСТАНОВИВ:

До Суворовського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_3 з позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просив :

-розірвати Договір довічного утримання, укладений 30 липня 2020 року між ОСОБА_3 (відчужувач) та ОСОБА_2 , (набувач) укладено Договір довічного утримання (догляду), посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Н. Д. зареєстрований в реєстрі за № 343.

-Визнати за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності квартири АДРЕСА_1 .

-скасувати обтяження заборону на нерухоме майно, а саме на квартири АДРЕСА_1 , накладену 30.07.2020 року міського нотаріального округу Іщенко Наталією приватним нотаріусом Дніпровського Дем`янівною за № 37541344.

-стягнути з ОСОБА_2 судові витрати.

Позов мотивований тим, що 30 липня 2020 року між ОСОБА_3 , (відчужувач) та ОСОБА_2 , (набувач) укладено Договір довічного утримання (догляду), посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д., зареєстрований в реєстрі за № 343.

Згідно з п.1.1 Договору відчужувач передає у власність, а набувач приймає належну відчужувачу квартиру АДРЕСА_1 .

Натомість, відповідно до пунктів 2.1-2.2 Договору, набувач зобов`язувалась довічно допомагати відчужувачу придбанням продуктів харчуванням, одягу, медикаментів (за рахунок відчужувача). Крім того, набувач зобов`язувалась надавати відчужувачу необхідну допомогу у побуті та хатньому господарстві. Також, набувач зобов`язувалась за свій рахунок проводити ремонтні роботи, замінювати сантехніку, забезпечувати відчужувача необхідними предметами домашнього вжитку та речами.

Вартість щомісячного матеріального забезпечення відчужувача встановлена сторонами у розмірі 1 500,00 грн., на місяць.

Посилаючись на те, що відповідач договір не виконує, а саме жодного разу не надавала позивачу матеріальну допомогу навіть у розмірі, що визначений договором, а саме у розмірі 1 500,00 гривень щомісячно, позивач не отримував від відповідача жодного разу кошти, медикаменти та іншу матеріальну допомогу, в т.ч. надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер, тощо) та вчинення всіх необхідних дій щодо забезпечення позивача необхідним та належним доглядом, через що, позивач досі не зміг укласти обов`язковий та необхідний договір з лікарем на обслуговування, позивач не може викликати сімейного лікаря додому, що є вкрай важливим для нього з огляду на вік та стан здоров`я, відповідач не відвідує його, позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05 січня 2021 року замінено позивача ОСОБА_3 на його правонаступника ОСОБА_1 .

В матеріалах наявний відзив на позовну заяву відповідача ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Целік В.В., в якій сторона відповідача просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відзив мотивований тим, що ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_3 - рідного сина померлого ОСОБА_3 . Шлюб між ними було укладено 20.02.2018 року.

Відповідач зазначає, що як до укладання договору довічного утримання так і після його укладання постійно піклувалася та допомагала ОСОБА_3 , а саме:

-Відвідувала ОСОБА_3 за місцем проживання в м. Одеса

- Надавала грошові кошти

- Поповнювала рахунок мобільного телефону

- Відправляла продукти харчування

- Турбувалася про стан здоров`я та супроводжувала у лікарнях

- Обмінювалася поштовою кореспонденцією

- Турбувалася про ОСОБА_3 , коли останній проживав у м. Дніпро у будинку Відповідача за адресою: АДРЕСА_2

Сторона відповідача посилається на наступні докази:

1. дублікати чеків поповнення мобільного телефону ОСОБА_3

03.08.2020р. на суму 150 грн.; 02.09.2020р. на суму 80 грн.; 02.11.2020р. на суму 80 грн.; 28.11.2020р. на суму 80 грн.; 30.12.2020р. на суму 100 грн.

2. 24.02.2020р. ОСОБА_3 в адресу сина та Відповідача пише «Мои саме - саме близки родичи сын и невестка». Вказаний факт доводить гарні родинні зв`язки Відповідача з ОСОБА_3 , ще до укладання договору довічного утримання.

3. 02.02.2021р., у супроводі Відповідача у м. Дніпро ОСОБА_3 здавав аналізи для лікарні в лабораторії INVITRO.

4. 02.12.2020р. з боку відповідача ОСОБА_3 відправлялись 2 продуктові посилки

5. Свідчення сусідів. (а.с.187-189, Том 1)

В судовому засіданні представник позивача адвокат Главацький Ю.А. просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Печериця М.П. просила залишити позовні вимоги без задоволення.

В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д. не з`явилася, при цьому в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у її відсутність, прийняти рішення на розсуд суду. ( а.с.128, Том 2)

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є пенсіонером за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 виданого 01.09.2011 року (а.с.8, Том 1)

ОСОБА_3 має пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників війни, згідно посвідчення серії НОМЕР_3 (а.с.9, Том 1).

30 липня 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , укладено Договір довічного утримання ( догляду).

Згідно п. 1.1 Договору, відчужувач передає, а набувач отримує придатну для використання за призначенням цілу квартиру АДРЕСА_1 , взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно на умовах цього договору. За договором відчужується у житловому будинку квартира АДРЕСА_3 , житловою площею 17,4 кв.м., загальною площею 34,8 кв.м.

Матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватись набувачем відчужувачу, оцінюється сторонами у суму 1500 (одна тисяча п`ятсот гривень) 00 копійок. ( пункт 2.1 договору)

утримання (догляд) визначається у вигляді:

- у разі потреби придбання продуктів харчування, необхідного одягу, медикаментів та лікарських засобів, за рахунок відчужувача;

надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер тощо), за рахунок відчужувача;

- за проханням відчужувача надавати будь-яку необхідну допомогу по хатньому господарству;

- вчинення поточного ремонту, заміна сантехники, забезпечення необхідними предметами

домашнього вжитку, речами тощо, за рахунок набувача. ( пункт 2.2 Договору)

Пунктом 3.2. Договору передбачені обов`язки набувача, а саме:

3.2.1. У встановленні строки та необхідному обсязі здійснювати надання згідно із п. 2 цього договору.

3.2.2. у разі смерті відчужувача поховати його.

3.2.3. до смерті вічужувача не укладати щодо квартири, яка отримана нею за цим договором, правочини купівлі-продажу, міни, дарування, ренти, іпотеки чи іншим способом не передавати її у власність іншій особі.

Втрата (знищення), пошкодження квартири, одержаної набувачем від відчужувача, не є підставою для припинення чи зменшення обсягу обов`язків набувача, взятих нею за цим договором.

У разі смерті набувача обов`язки за договором переходять до тих спадкоємців, до яких перейде відчужена за цим договором квартира. При відсутності у набувача спадкоємців або при відмові їх від цього договору, квартира, що відчужена з умовою довічного утримання (догляду), повертається відчужувачу. ( а.с.19-21, Том 1)

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № , квартира за адресою: АДРЕСА_4 , на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору довічного утримання Серія і номер:343 виданого 30.07.2020 року ( а.с.23-24, Том 1)

13 квітня 2021 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробив розпорядження, яким усе своє майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, і взагалі усе те, що на день його смерті буде йому належати, та на що він за законом буде мати право, заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в рівних частках кожному. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фадєєвою Н.О. ( а.с.145, Том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 виданого 03 лютого 2022 року ( а.с.144, Том 1).

З копії витребуваної спадкової справи (а.с.50-80, Том 2) щодо майна ОСОБА_3 вбачається, що:

-ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом подання заяви 18.03.2022 року до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фадєєвої Н.О. про прийняття спадщини за заповітом;

-ОСОБА_4 відмовилася від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь іншого спадкоємця за заповітом ОСОБА_1 , шляхом подання 18.03.2022 року до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фадєєвої Н.О. заяви про відмову від прийняття спадщини за заповітом;

-ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом подання 28.03.2022 року заяви про прийняття спадщини в компетентні органи за місцем вимоги;

-ОСОБА_5 з 19 квітня 2017 року є пенсіонером за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_5 серії НОМЕР_6 .

В судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_4 повідомила суду, що ОСОБА_3 є її сусідом близько 26 років. Відповідача ОСОБА_2 не знає та жодного разу не бачила. Стверджувала, що разом з своїм чоловіком допомагає ОСОБА_3 , а саме готує, прибирає, дає ліки, поповнює номер мобільного телефону. Від соціальних працівників знає, що ОСОБА_3 ввели в оману, а саме родичі обіцяли забрати до себе, зареєструвати, давати кошти, однак після укладення договору утримання, привезли назад додому і залишили. ОСОБА_3 просив її знайти юриста аби розірвати договір, після чого буде вирішувати долю свого майна. Договору утримання не бачила.

Відповідно до ст. 749 ЦК України встановлено обов`язок набувача за договором довічного утримання та передбачено, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечити Відчужувача. Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити Відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.

Виходячи з положень частини першої ст.755 Цивільного кодексу України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Договір довічного утримання служить однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб. Недієздатна особа, відчужуючи квартиру (домоволодіння) передусім має на меті отримання утримання, догляду і інших послуг, яких вона потребує в наслідок недієздатності.

Відчужувач має право вимагати, а набувач зобов`язаний виконувати вимоги, що полягають у здійсненні всіх необхідних дій по матеріальному забезпеченню відчужувача.

Виконання полягає в наданні всіх видів матеріального забезпечення у повній відповідності зі змістом договору.

Договір довічного утримання може бути розірваний на вимогу відчужувача, якщо набувач не виконує прийняті на себе зобов`язання.

Наведена норма закону ставить наявність підстави для розірвання договору в залежність від невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків. Виконанням обов`язку є вчинення дій, передбачених законом чи договором.

За договором довічного утримання дією, яку має вчинити набувач, є довічне забезпечення відчужувача утриманням або доглядом (ст. 744 ЦК України). Закон чи договір не ставить в залежність факт належності здійсненого забезпечення утриманням чи доглядом від прийняття виконання таких дій відчужувачем. Відтак зобов`язання за договором довічного утримання вважається належно виконаним з моменту вчинення передбаченої договором дії набувачем. Мотиви неприйняття виконання, як і сам факт такого неприйняття не мають правового значення до вирішення питання про належність виконання набувачем своїх обов`язків.

Підставою позову є неналежне виконання відповідачем Договору довічного утримання від 30 липня 2020 року, а саме те, що відповідач жодного разу не надавала позивачу матеріальну, кошти, медикаменти та іншу матеріальну допомогу, в т.ч. надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер, тощо) та вчинення всіх необхідних дій щодо забезпечення позивача необхідним та належним доглядом, через що, позивач не зміг укласти обов`язковий та необхідний договір з лікарем на обслуговування, позивач не міг викликати сімейного лікаря додому, відповідач не відвідувала його.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 755 Цивільного кодексу України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до ч.2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх належних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч. 2 ст. 614 ЦК України).

Одночасно суд враховує, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач. Такі висновки щодо застосування положень статей 755, 756 ЦК України узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 755/1226/17-ц та від 06 травня 2020 року у справі № 755/1750/19.

При встановленні факту неналежного виконання відповідачем обов`язків за договором довічного утримання, суд враховує відсутність допустимих доказів, які могли б підтвердити факт неналежного виконання зобов`язань по договору довічного утримання з боку відповідача. Суд констатує, що обов`язок зазначити та подати до суду докази, що підтверджують обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, покладений законом на позивача (його представника).

Також слід звернути увагу, що чинним цивільним законодавством не передбачено конкретного періоду часу, невиконання протягом якого набувачем обов`язків за договором довічного утримання (догляду) є підставою для розірвання цього договору на вимогу відчужувача.

Цивільний кодекс України не містить легального визначення понять «утримання» та «догляд».

В той же час, за змістом положень Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», під утриманням можна розуміти повне забезпечення матеріальними та грошовими ресурсами особи для задоволення її життєво необхідних потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності. Головною ознакою утримання є забезпечення утриманця (відчужувача) грошовими коштами та (або) іншими матеріальними цінностями.

Поняття «догляд» національним законодавством не визначено і означає, в широкому розумінні, нагляд за відчужувачем, станом його здоров`я, умовами побуту тощо. Догляд не обов`язково пов`язаний з наданням матеріальної допомоги і опосередковується своєрідною трудовою участю набувача в житті відчужувача, наданням відчужувачу послуг, обсяг яких передбачається договором.

При цьому, межі поняття «догляд» охоплюють також морально-емоційні відносини між набувачем та відчужувачем.

Відповідач категорично заперечує проти задоволення позову.

Твердження сторони позивача про те, що відповідач жодного разу не надавала позивачу кошти, медикаменти та іншу матеріальну допомогу, спростовуються матеріалами доданими до відзиву, зокрема результатами аналізів ОСОБА_3 (а.с.198 зворот, 199, Том 1), отриманими в м. Дніпро, дата здачі аналів 02.02.2021 року, тобто за 3 місяці до дня звернення ОСОБА_3 з позовом до суду; накладними № 053 від 01.12.2020 року, №045 від 02.12.2020 року.

Суд відхиляє, як докази сторони відповідача, дублікати чеків з призначенням платежу «оплата за мобільний зв`язок», поскільки неможливо однозначно встановити, що номер на який були перераховані кошти належав саме ОСОБА_3 .

Твердження сторони позивача, про те, що позивачу ОСОБА_3 не надавалася медична допомога, суд відхиляє, так як позивачем не доведено, що він потребував такої допомоги та що саме через дії відповідача ОСОБА_3 не міг укласти обов`язковий та необхідний договір з сімейним лікарем.

Твердження сторони позивача про те, що відповідач не відвідувала ОСОБА_3 спростовуються протоколами опитування громадян : ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , відібраними адвокатом Целік В.В. відповідно до п.7 ч.1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (а.с. 200 зворот-201, 203,205,207,209 зворот, 211 зворот, Том 1)

Показання свідка ОСОБА_4 , суд оцінює критично, оскільки за 7 днів до звернення до суду з вказаним позовом ОСОБА_3 було складено заповіт на її ім`я та ім`я її чоловіка, відтак у будь-якому разі свідок заінтересована у результатах розгляду справи.

Досудову вимогу (а.с.22, Том 1) суд відхиляє, як доказ, поскільки остання датована 05.05.2021 року при цьому, позов до суду поданий 07.05.2021 року, що свідчить про її формальність.

Жодного належного та допустимого доказу, крім показання свідка, невиконання набувачем умов договору довічного утримання, стороною позивача не надано. Клопотань, заяв про їх витребування не ініційовано.

Крім того, суд констатує, що підставою позову було те, що відповідач не виконує умови договору довічного утримання, будь-яких інших обставин, які б підтверджували наявність інших підстав розірвання договору позов не містить, при цьому в судовому засіданні 26 березня 2024 року (а.с.107-113, Том 2) представник позивача вказує, що ОСОБА_12 не усвідомлював той факт, що укладав саме договір довічного утримання, що фактично свідчить про його недійсність, що не є предметом спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Судом встановлено, що сторони не дійшли згоди щодо поділу квартири, яка зареєстрована на відповідача та придбана у період перебування у шлюбі. Відповідачем під час розгляду справи не надано доказів того, що майно придбано ним до шлюбу або за особисті кошти. Відтак, спірна квартира відповідно до ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу в рівних частках згідно ст. 70 СК України.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що сам по собі факт звернення ОСОБА_3 з позовом про розірвання договору довічного утримання, не свідчить про неналежне виконання відповідачкою її обов`язків за договором, отже в задоволенні позовних вимог слід відмовити в зв`язку з їх не обґрунтованістю та не доведеністю належними, достатніми та допустимими доказами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд, зважаючи на задоволення позову, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України покладає такі на відповідача.

Керуючись ст. ст. 5, 6, 258-262, 268, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Наталії Дем`янівни про розірвання договору довічного утримання.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 25.02.2025 року.

Суддя