Справа № 349/2151/24
Провадження № 2/349/124/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 лютого 2025 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Гаврилюк О.О.

з участю секретаря судового засідання Гошко І.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Рогатині за правилами загального позовного провадження цивільну справу №349/2151/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

учасник справи

представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Громко В.Я.

встановив:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Громко В.Я., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 01 лютого 2018 року в розмірі 100 000,00 гривень.

В обгрунтувння позову зазначено, що 01 лютого 2018 року в м.Івано-Франківську позивач передав відповідачу кошти в сумі 100 000,00 гривень, які відповідач зобов`язався повернути протягом 10 - ти банківських днів з часу отримання письмової вимоги від позичальника про повернення позики, а в разі відсутності такої вимоги - до 01 лютого 2019 року. 30 жовтня 2019 року позивачем направлено вимогу про повернення боргу протягом десяти банківських днів, яку відповідач отримав особисто 30 жовтня 2019 року. Однак боргу за вимогою не повернув, в термін до 01 лютого 2019 року боргу теж не повернув. Враховуючи, що у вказаний строк відповідач не повернув йому кошти, просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь борг за договором позики від 01 лютого 2018 рокув сумі 100 000,00 грн.

Відповідач не подав відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання.

У підготовчому засіданні представник позивача адвокат Громко В.Я. позов підтримав повністю з підстав наведених у позовній заяві, додатково пояснив, що його довіритель неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути йому грошові кошти, однак по сьогоднішній день борг йому не повернуто. Просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не прибув. 17 січня 2025 року направив на адресу суду заяву про визнання позову, справу просив слухати без його участі.

Участь у судових засіданнях є правом, а не обов`язком сторін по справі.

За змістом частин 3 та 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Вислухавши доводи представника позивача, дослідивши письмові докази в підготовчому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 лютого 2018 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 був укладений договір позики грошових коштів за яким сума позики становила 100 000,00 (сто тисяч) гривень, а строк повернення коштів - протягом 10 банківських днів з моменту отримання письмової вимоги від позичальника, а у разі відсутності такої вимоги - до 01 лютого 2019 року (п.5, 5.1 договору).

Підписання договору позичальником підтверджує факт отримання ним позики (п.7 договору).

Згідно копії вимоги від 30 жовтня 2018 року, яку відповідач цього ж дня отримав, що підтверджується його підписом, позивач просив повернути йому кошти за договором позики в сумі 100 000,00 грн. протягом 10 банківських днів з часу отримання вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Спір між сторонами виник з приводу стягення коштів за договором позики.

Спірні правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 202 ЦК України).

Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 викладено правовий висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

За частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 зазначено, що у статті 629 ЦК України закріплено один з фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто, з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України).

Відповідно до статті1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики у позичальника є обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно з частиною 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З урахуванням наведеного сума боргу 100 000,00 грн. підлягає примусовому стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом частини 1 статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідач визнав позов, а позивач звільнений від сплати судового збору, тому за розгляд справи в суді необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, який з врахуванням ціни позову та розміру ставки судового збору, що наведений в п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», вимог ч.1 ст.142 ЦПК України становить 605,60 грн.

Керуючись ст.263-265 ЦПК України,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 01 лютого 2018 року в сумі 100 000,00 грн. (сто тисяч грн.)

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн. (шістсот п`ять грн. 60 коп.) з зарахуванням на рахунок UA0026001, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 24 лютого 2025 року.

Суддя О.О. Гаврилюк