Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
04 лютого 2025 року місто Луцьк
судді Волинської апеляційного суду Осіпука В. В.
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання припинення дій, які порушують режим тиші та правила співволодіння, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 грудня 2024 року.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 припинити дії, які порушують режим тиші та дотримуватися Державних санітарних норм допустимих рівнів шуму в житлових приміщеннях.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Розглянувши апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 , колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Волинського апеляційного суду постановою від 04 лютого 2025 року апеляційну скаргу задовольнила, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 грудня 2024 року у цій справі скасувала та ухвалила нове судове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання припинення дій, які порушують режим тиші та правила співволодіння, відмовила.

Зазначеного висновку щодо незаконності оскаржуваного рішення та наявності підстав для його скасування колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Волинського апеляційного суду дійшла, виходячи з того, що позивач ОСОБА_1 , всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не довела порушення режиму тиші відповідачами, які проживають в одному із нею будинку, а саме в квартирі, яка знаходиться поверхом вище над її жилим приміщенням.

Крім того апеляційний суд критично поставився до висновку щодо перевищення допустимих норм шуму у жилому приміщенні позивача ОСОБА_1 , джерелом якого, як було встановлено в ході замірів проведених неодноразово Волинською регіональною державною лабораторією державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів є квартира АДРЕСА_1 , у якій проживають відповідачі.

Також апеляційний суд не взяв до уваги як доказ порушення режиму тиші у жилих приміщеннях відповідачами звернення з цього приводу ОСОБА_1 до Луцького районного управління поліції Головного управління національної поліції у Волинській області, вказавши на те, що відповідачі з приводу фактів, зазначених у зверненні позивача, до відповідальності не притягувалися і з ними були проведені лише профілактичні бесіди.

Як на одну із підстав відмови в позові апеляційний суд посилався на те, що позивачем не надано жодних доказів, зокрема і медичних, щодо шкідливого впливу на її здоров`я та самопочуття перевищення рівня шуму відповідачами.

Однак, з таким висновком колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Волинського апеляційного суду погодитись не можу та вважаю його помилковим з таких підстав.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно вимог статті 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.

Згідно з частиною першою п`ятою статті 319 ЦП України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 цього Кодексу кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами справи також регулюються Законом України «Про систему громадського здоров`я».

Зі змісту ч. 1 ст. 31 зазначеного Закону житлові приміщення за площею, плануванням, освітленням, інсоляцією, мікрокліматом, повітрообміном, станом повітря, а також за рівнями шуму, вібрації, іонізуючого та неіонізуючого випромінювання повинні відповідати вимогам, визначеним державними медико-санітарними нормативами та правилами, з метою забезпечення безпечних і нешкідливих умов проживання незалежно від строку такого проживання.

Відповідно до вимог ст. 32 цього ж Закону органи державної влади, органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання та громадяни під час здійснення будь-яких видів діяльності з метою запобігання утворенню шуму і зменшення його шкідливого впливу на здоров`я людини зобов`язані:

вживати заходів для недопущення упродовж доби перевищення рівнів шуму, встановлених державними медико-санітарними нормативами, у таких приміщеннях і на таких територіях (захищених об`єктах): у приміщеннях житлових будинків і на прибудинковій території; у приміщеннях закладів охорони здоров`я, санаторно-курортних закладів, закладів соціального захисту населення, надавачів соціальних послуг, закладів освіти, культури; у приміщеннях готелів і гуртожитків; у приміщеннях закладів громадського харчування, торгівлі, побутового обслуговування, розважального та грального бізнесу, розташованих у межах населених пунктів; у приміщеннях інших будівель і споруд, в яких постійно чи тимчасово перебувають люди; на територіях парків, скверів, зон відпочинку, розташованих на території мікрорайонів і груп житлових будинків.

Шум на захищених об`єктах під час здійснення будь-яких видів діяльності не повинен перевищувати рівні, встановлені державними медико-санітарними нормативами для відповідного часу доби.

На захищених об`єктах із 22 години до 8 години забороняються гучний спів і гучні вигуки, користування звуковідтворювальною апаратурою та іншими джерелами побутового шуму, проведення салютів, феєрверків, використання піротехнічних засобів.

Державні санітарні норми допустимих рівнів шуму в приміщеннях житлових та громадських будинків і на території житлової забудови, затверджені наказом МОЗ України від 22 лютого 2019 року № 463, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 20 березня 2019 року за №281/33252, встановлюють допустимі рівні шуму, який проникає в приміщення житлових i громадських будинків від зовнішніх та внутрішніх джерел, i допустимі piвнi шуму на території житлової забудови. Цими нормами рівні шуму диференційовані залежно від призначення приміщення/території та часу доби (день (08:00-22:00), ніч (22:00-08:00)).

З протоколу Волинської регіональної державної лабораторії державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів № 4/2024 від 24 травня 2024 року №5717/18698, який є в матеріалах справи та був досліджений судом встановлено, що параметри максимального рівня шуму у приміщенні спальної кімнати квартири АДРЕСА_2 належної позивачу ОСОБА_1 не відповідають вимогам Державних санітарних норм допустимих рівнів шуму в приміщеннях житлових та громадських будинків і на території житлової забудови згідно з Наказом МОЗ України № 463 від 22 лютого 2019 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідачі, які проживають у квартирі поверхом вище над її квартирою, допускають вкрай шумне поводження в своїй квартирі і це проявляється у постійному біганні та стрибках дитини по підлозі квартири, що супроводжується гучними вигуками, брязканням металевим посудом, пересовуванням по підлозі з відповідним скрипом важких предметів та постійним надміру голосним з`ясуванням сімейних відносин.

Зокрема за місцем проведення вимірювань: АДРЕСА_3 ; джерело шуму: квартира АДРЕСА_1 . Фактичний рівень звуку в приміщенні спальної кімнати квартири АДРЕСА_2 становить: 20 травня 2024 року - еквівалентний - 39,1 дБА, максимальний 60,9 дБА, допустимий: еквівалентний - 40 дБА, максимальний 55 дБА, 23 травня 2024 року - еквівалентний - 40,1 дБА, максимальний 57,8 дБА, допустимий: еквівалентний - 40 дБА максимальний 55 дБА.

Таким чином, на мою думку, суд першої інстанції, встановивши зазначені обставини, які підтверджені наявними в матеріалах справи доказами і давши їм належну правову оцінку, дійшов правильного висновку про підставність заявленого позову та задовольнив його.

Тому вважаю, що підстав для скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову у суду апеляційної інстанції не було.

Суддя В. В. Осіпук