Провадження № 2/638/1458/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 лютого 2025 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого судді Подус Г.С.,
за участю секретаря Двойних А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань суду в порядку загального провадження позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей ХМР про визначення місця проживання дитини з батьком та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, -
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просив суд, з урахуванням уточнень, визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та встановити факт того, що позивач самостійно виховує та утримує свою дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовна заява обґрунтована тим, що він є батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якого є ОСОБА_4 . Позивач та відповідач проживали у зареєстрованому шлюбі певний час. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.01.2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, рішення суду набрало законної сили 13.02.2020 року. З 2019 року фактично позивач займається вихованням та утриманням сина, який згідно нотаріального договору, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мешкає з батьком за адресою АДРЕСА_1 . Мати самоусунулась від виховання ОСОБА_3 .
В судове засідання позивач не з`явився. Надав до суду заяву про слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.
Належним чином повідомлена про дату відповідач у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила.
Представник третьої особи до суду не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про слухання справи за його відсутністю.
Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.
Суд дослідивши матеріали справи дійшов наступного,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.09.2015 року, який було розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкові від 13.01.2020 року. Рішення набрало законної сили 13.02.2020 року.
За час спільного проживання у позивача та відповідача народилась малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .
Відповідно до вимог ст. ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.91 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Конвенція про права дитини в п. 3 ст. 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Згідно ч. 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Статтею 141 СК України та ч. 3 ст.11 ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно із ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Статтею 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Згідно ч. 1ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті, в якій зазначено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.
Суд зазначає, що надані суду письмові докази підтверджують факт ухилення батька від участі у вихованні дитини.
Зважаючи на викладене, а також на те, що позивач належними та допустимими доказами довів, що він самостійно виховує та утримує свого неповнолітнього сина, тобто взагалі без участі іншого з подружжя у житті дитини, суд дійшов висновку про достатність необхідних умов для встановлення факту самостійного виховання батьком неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Щодо вимог про визначення місця проживання дитини разом із батьком, суд зазначає наступне.
Частиною ст. 161 СК України установлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно акту обстеження умов проживання №39 від 13.06.2024 року, наданого Службою у справах дітей по Шевченківському району Департаменту у справах дітей ХМР вбачається, що службовими особами відомства проведено обстеження умов проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 та визнано такі умови задовільними. Помешкання з ремонтом, наявні комунальні зручності , побутова техніка, меблі. У дитини облаштована окрема кімната, окреме спальне місце, іграшки, книжки, сезонний одяг.
Вищевказане також встановлено актом оцінки потреб сім`ї/ особи.
Крім того, згідно відповіді директора Приватного закладу освіти «Харківський ліцей «Школа Ліберті» Харківської області» №130 від 15.05.2024 року вбачається, що ОСОБА_3 є учнем вищевказаного закладу. Оплата за навчання здійснюється батьком, ОСОБА_1 . До закладу ОСОБА_3 приводить та забирає батько. Спілкування з матір`ю учня відсутнє.
З відповіді директора КНП «Міська дитяча поліклініка №14» ХМР №586 від 21.05.2024 року встановлено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 спостерігається в даному закладі з жовтня 2017 року. Декларація про вибір лікаря укладена між лікер педіатром та матір`ю дитини ОСОБА_2 .. До 3х річного віку на прийом до лікарів поліклініки Дмитра приводили батьки. З початку 2019 року ОСОБА_5 відвідував поліклініку у супроводі батька ОСОБА_1 та бабусі ОСОБА_6 . Мати хлопчика із запитам про стан здоров`я сина не зверталась.
27 січня 2021 року у справі № 727/3856/18 у своїй Постанові Верховний Суд дійшов висновку, що при визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Разом із тим, у вказаній вище Постанові Верховний Суд наголосив, що згода дитини на проживання з одним із батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним із батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Виходячи із наданих суду письмових доказів, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки дитини, її місце проживання разом за батьком вже більше 6 років, також беручи до уваги належні умови проживання та розвитку, суд уважає правильним та доцільним визначити місце проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком ОСОБА_1 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 211, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей ХМР про визначення місця проживання дитини з батьком та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини задовольнити.
Визначити місце проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Встановити факт самостійного виховання та утримання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий суддя: