Дата документу 19.02.2025
Справа № 334/3216/24
Провадження № 6/334/47/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року Ленінського районного суду м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

за участю секретаря Мохунь М.С.,

прокурора Головка О.Є.,

представника Запорізької міської ради Савченка І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду у м. Запоріжжі, заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розстрочення виконання судового рішення у справі 334/3216/24 за позовом Заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна,

ВСТАНОВИВ:

18 листопада 2024 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 звернулись до Ленінського районного суду м. Запоріжжя Ленінського районного суду м. Запоріжжя із вказаною заявою, в якій просять суд розстрочити виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2024 року у справі № 334/3216/24 за позовом Заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27.11.2024 року, розстрочено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2024 року у справі №334/3216/24 за позовом Заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна строком на 12 (дванадцять) місяців з дня набрання рішенням законної сили.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 29.01.2025 року, було скасовано ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27.11.2024 року та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2025 року, визначено головуючого суддю Баруліну Т.Є.

Заява мотивована тим, що відповідачі є фізичними особами та отримують заробітну плату, яка склала у ОСОБА_2 62388,71 грн за пів року роботи, а у ОСОБА_1 71669,15 грн із врахуванням утримань податків та зборів. Виплата присудженого кожному в одноразовому розмірі є неспіввісним з їх можливостями на даний час, що зумовить покладання на них додаткової фінансової відповідальності у вигляді виконавчого збору та безпідставно обмежить їх в інших правах.

Прокурор Головко О.Є. в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви про розстрочку виконання судового рішення, так як вважає вказану заяву необґрунтованою. Зазначив,що заявниками не було надано достатніх доказів щодо отриманих доходів, оскільки вони є засновниками товариства і їх дохід не позбавляє їх сплатити заборгованість одним платежем.

Представник Запорізької міської ради Савченко І.Г. в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви про розстрочку виконання судового рішення, зазначив, що у заявників крім заробітної плати є ще додаткові надходження, про які вони не зазначили в заяві.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , їх представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, причини неявки суду невідомі.

Представник відповідачів ОСОБА_3 про дату та час розгляду заяви повідомлявся, шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом, яке він особисто отримав, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про дату та час розгляду заяви повідомлялись, шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами на адресу реєстрації. Згідно довідок про причини повернення «адресати відсутні за вказаною адресою».

Згідно п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Суд вважає за можливе розглянути вказану заяву за відсутності відповідачів по справі, оскільки їм достеменно відомо про те, що вказана заява перебуває на розгляді у суді, заява була подана саме за ініціативою сторони відповідачів та особи вважаються належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи у відповідності до п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, проте жодних заяв про відкладення розгляду справи не надали.

Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2024 року, позовну заяву Заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Запорізької міської ради дохід, отриманий від безпідставно набутого майна за період з 01.09.2019 року по 31.12.2023 року у розмірі 250 561 грн 32 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Запорізької міської ради дохід, отриманий від безпідставно набутого майна за період з 01.09.2019 року по 31.12.2023 року у розмірі 250 561 грн 32 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя судовий збір у розмірі 2257 грн 71 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя судовий збір у розмірі 2257 грн 71 коп.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 29.01.2025 року, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2024 року залишено без змін.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Обов`язковість виконання судових рішень закріплена також конвенцією «Про захист прав та свобод людини», яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав та свобод людини і основоположних свобод» від 17 липня 1997 року. Отже, її положення є обов`язковими для виконання Україною.

Стаття 6 Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України.

Тобто рішення суду, яке набрало законної сили, повинно бути виконано, а інші обставини щодо його невиконання суперечать основним принципам права і до уваги судом не приймаються.

За частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з частиною першою, третьою, четвертою, п`ятою статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відповідно до статті 33 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» За наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Підставою для застосування статті 435 ЦПК України і статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять не можливим.

Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Аналіз вищевказаних норм дає підстави вважати, що відстрочка виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством.

Згідно довідки №284 від 08.11.2024 року ТОВ «ПАРТНЕР-ГРУП ЛТД» ОСОБА_1 займає посаду Генерального директора товариства. За період з 01.05.2024 року по 31.10.2024 рік, його дохід склав 89 030,00 грн. з яких було утримано 17360,85 грн.

Згідно довідки №285 від 08.11.2024 року ТОВ «ПАРТНЕР-ГРУП ЛТД» ОСОБА_2 займає посаду головного інженера товариства. За період з 01.05.2024 року по 31.10.2024 рік, його дохід склав 84750,00 грн. з яких було утримано 22181,29 грн.

Представник відповідачів в заяві про розстрочку посилається, що вказаний розмір доходу унеможливлює виконання відповідачами рішення одразу.

Однак, суд звертає увагу, що згідно листа Головного управління ДПС у Запорізькій області від 25.11.2024 року, яке було долучено до апеляційної скарги Дніпровської окружної прокуратури, за даними Декларацій за податкові (звітні) періоди 2022 року сума отриманого прибутку ТОВ «Партнер-груп ЛТД» (бенефіціарами якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ) складає 955150 грн., 2023 року 450 523 грн.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Така правова позиція викладена впостановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі N 796/43/2018, від 19 червня 2019 року у справі N 2-55/10.

Окрім того, під час вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто, стягувача.

Відповідно до статей12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд приходить до висновку, що відповідачі не довели наявність скрутного матеріального стану, який суд міг би оцінити як обставину, що істотно ускладнює виконання рішення або робить його неможливим, оскільки матеріальний стан визначається загальною сукупністю усіх витрат та доходів конкретної людини, а також усім обсягом наявного у людини майна.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні заяви про відстрочення виконання судового рішення слід відмовити.

Керуючись статтями 260, 268, 435 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розстрочення виконання судового рішення у справі 334/3216/24 за позовом Заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя: Баруліна Т. Є.