ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

іменем України

справа № 652/1131/21

провадження № 22-ц/819/157/25

12 лютого 2025 року м.Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Бездрабко В.О. (суддя доповідач),

судді: Пузанова Л.В.,

Радченко С.В.,

секретар судового засідання: Вєрємєєнко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Великоолександрівського районного суд Херсонської області від 26 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Хомик І.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Бериславського районного нотаріального округу Ковальов Сергій Валерійович про визнання договору дарування недійсним; скасування рішення про державну реєстрацію права власності на 1/2 частину домоволодіння, визнання права власності на нерухоме майно,

встановив:

Зміст позовних вимог

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просила:

визнати недійсним договір дарування від 26 серпня 2021року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , стосовно відчуження 1/2 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Бериславського нотаріального округу Херсонської області Ковальовим С.В., з моменту вчинення правочину;

скасувати рішення приватного нотаріуса Бериславського районного нотаріального округу Херсонської області Ковальова С.В. про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на частину домоволодіння;

визнати за позивачем право власності на 1/2 частину домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , як компенсацію за моральні та матеріальні збитки, нанесені ОСОБА_1 обдарованим і дарувальником;

вирішити питання розподілу судових витрат (т.1 а.с.219).

Позов мотивований тим, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який 22 листопада 1991 року розірвано, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Високопільської районної державної адміністрації вчинений актовий запис №53.

Згідно рішення народного суду Високопільського районного суду Херсонської області від 21 вересня 1992року у справі 2-26/1992 року між колишнім подружжям проведений поділ належного сторонам домоволодіння АДРЕСА_2 , з визнанням за кожною зі сторін права власності на частину житлового будинку.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 виїхав з домоволодіння та своєю частиною будинку не користувався, утримання домоволодіння здійснювалося позивачем.

Понад 20 років позивач перебувала у фактичних шлюбних відносинах зі ОСОБА_1 , з яким мешкали у зазначеному будинку. Після погіршення відносин зі ОСОБА_4 , останній відмовився залишити будинок та бажав викупити належну позивачу частину домоволодіння, але сторони не досягли згоди у вирішенні цього питання.

У вересні 2021 року позивач довідалася, що 26 серпня 2021року між відповідачами укладений договір дарування, за яким ОСОБА_3 подарував ОСОБА_1 належну йому частину домоволодіння. Вважає, що насправді між відповідачами був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, оскільки між ними тривалий час були неприязні відносини й ОСОБА_3 , виходячи з його особливостей характеру, не здійснив би безкоштовного відчуження власності.

Зазначила, що оспорюваний договір дарування вчинений з порушенням прав її малолітнього онука, який є зареєстрованим у будинку, всупереч вимогам статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», без одержання згоди служби у справах дітей на відчуження частини домоволодіння.

Оскільки відповідачами заподіяні позивачці та членам її родини моральні та матеріальні збитки, серед яких фізичне насилля зі сторони ОСОБА_1 , погрози в подальшому застосування такого насилля, викрадення належного позивачу майна, руйнацію подвір`я, ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на частину спірного домоволодіння, яке належало ОСОБА_3 .

Рішення суду першої інстанції

Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 26 листопада 2024 року у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності, у тому числі, укласти договір дарування належного йому майна. В ході розгляду справи судом не встановлено обставин, які б свідчили про недійсність договору дарування від 26 серпня 2021року, укладеного між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Твердження позивача про те, що фактично між відповідачами був укладений договір купівлі-продажу нерухомості є недоведеними. Відчуженням частини нерухомого майна не призвело до порушення прав неповнолітніх дітей, які зареєстровані у житловому будинку. Оспорюваний договір укладено у письмовій формі, нотаріально посвідчений, його зміст не суперечить законодавству і він не порушує прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Доводи апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, вказавши, що рішення суду першої інстанції від 26 листопада 2024року підлягає скасуванню, оскільки є незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скарга обґрунтована тим, що при укладенні договору дарування від 26 серпня 2021року порушено вимоги частин 2,4 статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», в редакції на час укладення договору, оскільки в будинку був зареєстрований онук позивача, а тому для відчуження частини будинку була необхідна згода служби у справах дітей, яка не надавалася.

Суд не взяв до уваги, що за оспорюваним договором до складу подарованого ОСОБА_4 майна увійшла частина майна, що належить позивачу (частина літньої кухні).

За договором дарування майно має передаватися безоплатно, що обумовлюється особистими відносинами між дарувальником та обдарованим. Проте більш ніж 20 років між відповідачами існували неприязні відносини, що на думку скаржника, виключає можливість укладення безоплатного договору.

При вирішенні справи, суд не витребував довідку про наявність у ОСОБА_1 іншого нерухомого майна на час укладення договору дарування від 26 серпня 2021року та річну декларацію про його доходи; не взяв до уваги факт, що на момент укладення спірного договору відносно ОСОБА_1 було відкрите кримінальне провадження за нанесення позивачу тілесних ушкоджень.

Скаржник просила скасувати рішення Великоолександрівського районного суд Херсонської області від 26 листопада 2024 року та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Позиція інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 та ОСОБА_1 адвокат Яковченко В.І. доводи апеляційної скарги не визнав, апеляційну скаргу просив залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин справи. Спірний договір дарування є добровільним волевиявленням сторін, який укладений з додержанням вимог закону у письмовій формі, нотаріально посвідчений, його зміст не суперечить законодавству та не порушує прав інших осіб, зокрема неповнолітнього внука позивача. Відсутність у матеріалах справи довідки про наявність у ОСОБА_1 іншого нерухомого майна на час укладення договору дарування від 26 серпня 2021року; річної декларації про його доходи; звернення позивача до правоохоронних органів відносно неправомірної поведінки ОСОБА_1 не стосуються предмета доказування у цій справі.

Розгляд справи апеляційним судом

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити з підстав, викладених у скарзі.

Представник відповідачів адвокат Яковченко В.І. проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Приватний нотаріус Бериславського районного нотаріального округу Херсонської області Ковальов С.В. до суду не з`явився, причини неявки не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлений, що підтверджується довідкою про доставку судової повістки на електронну пошту особи.

Згідно ст.372 ч.2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача та представника відповідачів, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, про що 22 листопада 1991року відділом реєстрації актів цивільного стану Високопільської районної державної адміністрації вчинений актовий запис №53 (а.с.6). Під час перебування у шлюбі подружжя набуло у власність житловий будинок АДРЕСА_2 .

Згідно рішення народного суду Високопільського районного суду Херсонської області від 21 вересня 1992року у справі 2-26/1992 року між колишнім подружжям проведений реальний поділ домоволодіння, з виділом кожній із сторін по частині (т.1 а.с.7).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05 серпня 2021року за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано право спільної часткової власності на житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_3 , з розміром часток співвласників по частині та зазначенням виділених кожній із сторін приміщень у будинку та господарських будівлях та спорудах (т.1 а.с.17-18).

Сторонами не заперечується, що після розірвання шлюбу ОСОБА_3 виїхав з домоволодіння та своєю частиною будинку не користувався. Понад 20 років позивач перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 , з яким проживала у спірному домоволодінні.

26 серпня 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Бериславського районного нотаріального округу Херсонської області Ковальовим С.В.

За цим договором ОСОБА_3 подарував ОСОБА_1 належну дарувальнику частину житлового будинку АДРЕСА_1 . Відчужений житловий будинок становить частину житлового будинку, загальною площею 29,0кв.м., житловою площею 11,6кв.м.

Сторони цього правочину стверджували, що розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки (пункт 10); підтверджують дійсність намірів при його укладенні, а також те, що цей договір не носить характеру уявного чи удаваного правочину (пункт 9); дарувальник стверджував, що дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального (пункт 13); вчинення цього правочину не суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей дарувальника (пункт 11). Пунктом 8 договору передбачено, що прийняттям дарунка вважається одержання обдарованою особою ключів від житлового будинку, передача яких відбулася у присутності нотаріуса (т.1 а.с.37).

26 серпня 2021року право власності ОСОБА_1 на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с.39).

Згідно довідки Високопільської селищної ради Бериславського району Херсонської області від 23 серпня 2021року, наданої нотаріусу при укладенні договору дарування, в частині житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані малолітні, неповнолітні та інші особи відсутні (т.1 а.с.85).

З довідки Високопільської селищної радию від 29 липня 2024 року вбачається, що станом на час укладення спірного правочину в будинку були зареєстрованими ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_5 (донька) та ОСОБА_6 (онук) (т.1 а.с.200).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції і застосовані норми права

Відповідно до частин перших статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт перший частини другої статті 11 ЦК України).

Згідно частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За положеннями статей 12 та 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга статті 77 ЦПК України).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Апеляційний суд констатує, що звернувшись з первинним позовом ОСОБА_1 просила визнати договір дарування від 26 серпня 2021року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 удаваним, стверджуючи що між дарувальником та обдарованим фактично укладений договір купівлі-продажу 1/2частини домоволодіння з метою позбавлення її переважного права на придбання частини домоволодіння, з переведенням на позивача прав покупця. В ході розгляду справи ОСОБА_1 змінила позовні вимоги та просила визнати зазначений договір дарування недійсним, пов`язуючи його недійсність з відчуженням нерухомого майна без згоди на те органів опіки та піклування, що є порушенням прав її малолітнього онука, який був зареєстрованим в будинку на час укладення договору. Крім цього обґрунтовувала недійсність правочину фактичним укладенням між відповідачами договору купівлі-продажу та просила визнати за нею право власності на спірну частину будинку, як компенсацію за заподіяні їй відповідачами моральні та матеріальні збитки.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги, встановлені у справи обставини та надані докази, суд дійшов наступних висновків.

За положеннями статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», в редакції на час укладення спірного договору, держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке належить дитині, а у випадках, визначених законом, - також щодо нерухомого майна, право користування яким належить дитині, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Встановлено, що станом на 26 серпня 2021року разом зі ОСОБА_1 в будинку АДРЕСА_1 був зареєстрованим онук позивача ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За інформацією Високопільської селищної ради Бериславського району Херсонської області у належній ОСОБА_3 частині житлового будинку зареєстровані особи відсутні.

Оцінивши зазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність порушення оскаржуваним правочином прав малолітньої дитини, оскільки права членів сім`ї одного з співвласників будинку не є абсолютними, а залежать від прав цього власника. Оскільки позивачу на праві власності належить лише частина нерухомості, то права членів її сім`ї, незалежно від їх кровного споріднення з іншим співвласником, обмежуються часткою у домоволодінні, яка належить позивачу. Отже, для відчуження ОСОБА_3 належної саме відповідачу частини будинку, одержання попереднього дозволу органів опіки та піклування не вимагалося.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначила, що за спірним договором до складу подарованого відповідачу ОСОБА_4 нерухомого майна увійшла частина майна, що належить позивачу (частина літньої кухні). Дослідивши зміст договору дарування від 26 серпня 2021року, судом не встановлено вказаної скаржником обставини. Як зазначалося вище, предмет договору дарування ставить частина житлового будинку, яка належала на праві власності дарувальнику ОСОБА_3 . Посилання скаржника на те, що в технічному паспорті на будинок, наданому нотаріусу при посвідчені правочину, замальовано частини домоволодіння, які належать позивачу, суд оцінює критично, оскільки технічний паспорт не є правоустановлюючим документом, а лише відображає зафіксовані спеціалістом на час огляду наявні споруди домоволодіння, перевірка правомірності яких щодо їх будівництва/руйнації перебуває за межами розгляду цієї справи.

Твердження скаржника про наявність протягом тривалого часу між відповідачами неприязних відносин, що виключає можливість укладення між ними безоплатного договору, суд визнає неприйнятним. Доказів на підтвердження сплатиОСОБА_1 коштів дарувальнику у рахунок купівлі частини будинку суду не надано. Доказів на підтвердження вчинення договору дарування нерухомого майна для приховання іншого правочину суду також не надано. В ході розгляду справи в суді першої інстанції відповідач ОСОБА_3 пояснив, що дарування належної йому частини будинку є своєрідною подякою ОСОБА_1 , який тривалий час проживав у будинку та займався його утриманням, фактично виховав доньку ОСОБА_3 , яка народилася від шлюбу з позивачкою.

Наявність на час укладення спірного договору у відповідачів у власності іншого нерухомого майна не впливає на вирішення питання про недійсність цього договору. Матеріали справи не містять доказів щодо звернення позивача до правоохоронних органів та відкритого кримінального провадження відносно ОСОБА_1 за фактом заподіяння позивачу тілесних пошкоджень, на які неодноразово ОСОБА_1 посилалася, як на підставу пред`явленого позову.

Крім цього, суд апеляційної інстанції зауважує, що цивільне законодавство не містить такого способу захисту прав позивача, як визнання права власності на нерухоме майно в рахунок відшкодування заподіяної особі моральної чи майнової шкоди. У разі наявності у позивача вимог про стягнення зазначеної шкоди, ОСОБА_1 не обмежена у праві звернення до суду з відповідним позовом в іншій справі.

З огляду на викладене та встановлені у справі обставини, колегія суддів дійшла висновку, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження позову про визнання договору дарування недійсним правочином та визнання за нею права власності на спірну частину домоволодіння.

За правилами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 26 листопада 2024року, як такого що постановлено при правильному встановлені фактичних обставин справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права, що згідно статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення без змін.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду від 26 листопада 2024року без змін, то новий розподіл судових витрат в порядку статті 141 частини 13 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Великоолександрівського районного суд Херсонської області від 26 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 24 лютого 2024року.

Головуючий : В.О. Бездрабко

Судді : Л.В. Пузанова

С.В. Радченко