ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/25443/23

Провадження № 22-ц/820/391/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Барчука В.М., Преснякової А.А.

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю: прокурора та відповідача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/25443/23за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 січня 2024 року у цивільній справі за позовом Хмельницької обласної прокуратури в особі керівника до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення із службової квартири.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року Хмельницька обласна прокуратура звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення із службової квартири.

На обґрунтування позовних вимог Хмельницька обласна прокуратура зазначала, що відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29 грудня 2015 року № НОМЕР_1 вона є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 26 жовтня 2017 року № 758 зазначену квартиру включено до числа службових і надано прокурору відділу ОСОБА_1 на сім`ю у складі чотирьох осіб, у тому числі він, дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 , дозвіл на вселення, видано ордер від 27 жовтня 2017 року № 000111. У подальшому рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 14 січня 2021 року № 1 ОСОБА_1 на той же склад сім`ї надано двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , видано ордер на вселення від 09 березня 2022 року № 000268.

Наказом від 09 червня 2021 року № 582к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу прокуратури Хмельницької області.

Хмельницька обласна прокуратура посилалася на те, що відповідачі забезпечені постійним житлом та мають обов`язок звільнити займане ними службове жиле приміщення, однак відмовляються зробити це.

Враховуючи наведене, Хмельницька обласна прокуратура просила суд виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зі службового житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 без надання їм іншого житлового приміщення.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 січня 2024 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із службового житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 без надання їм іншого житлового приміщення.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 10 травня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Хмельницького міськрайонного суду від 29 січня 2024 року залишено без задоволення.

ОСОБА_1 подана апеляційна скарга на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду від 29 січня 2024 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 був звільнений з посади прокурора у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, внаслідок чого його сім`я не може бути виселена зі службової квартири без надання іншого жилого приміщення. Хмельницька обласна прокуратура (позивач) не є правонаступником усіх прав і обов`язків прокуратури Хмельницької області щодо квартири АДРЕСА_1 , а отже є неналежним позивачем. Оскільки відповідачі отримали квартиру АДРЕСА_1 у зв`язку з проходженням ОСОБА_1 публічної служби, то спір між сторонами є публічно-правовим і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову. Також суд не залучив орган опіки та піклування до участі у справі при розгляді спору про виселення дітей.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 05 вересня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 січня 2024 року скасовано, а провадження у справі закрито.

Повідомлено Хмельницьку обласну прокуратуру, що розгляд справи віднесено до адміністративної юрисдикції. Роз`яснено Хмельницькій обласній прокуратурі, що протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови вона вправі звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Закриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що робота в органах прокуратури України є різновидом публічної служби, а тому спори з приводу цієї роботи, зокрема з приводу соціального та матеріально-побутового забезпечення прокурорів, забезпечення прокурорів службовим житлом у зв`язку з проходженням ними публічної служби належать до юрисдикції адміністративних судів.

Постановою Верховного Суду від 11 грудня 2024 року касаційну скаргу Хмельницької обласної прокуратури задоволено, постанову Хмельницького апеляційного суду від 05 вересня 2024 року скасовано, справа передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі Свідоцтва про право власності від 29.12.2015 року Хмельницька обласна прокуратура є власником квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 26.10.2017 року № 758 дану квартиру включено до числа службових квартир та надано прокурору відділу прокуратури Хмельницької області ОСОБА_1. на склад сім`ї 4 особи ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ).

27 жовтня 2017 року ОСОБА_1 на вищевказаний склад сім`ї з 4 осіб було видано службовий ордер на жиле приміщення № 000111 Серії ХМН на право вселення в жиле приміщення, площею 44,4 кв.м. за адресою: квартира АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 14.01.2021 року № 1 на виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 09.03.2011 року № 2-а/2218/1507/11 (за яким виконавчий комітет Хмельницької міської ради зобов`язано забезпечити ОСОБА_1 благоустроєним житловим приміщенням у місті Хмельницькому відповідно до встановлених норм житлової площі) ОСОБА_1 на склад сім`ї чотири чоловіки було надано двохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 53,1 кв.м., житловою - 29,5 кв.м.

09 березня 2022 року ОСОБА_1 на склад сім`ї з 4 особи ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) було видано ордер на жиле приміщення № 000268 Серії ХМН на право вселення в жиле приміщення, загальною площею 53,1 кв.м., житловою - 29,5 кв.м. за адресою: квартира АДРЕСА_2 .

Наказом керівника Хмельницької обласної прокуратури № 582 від 09.06.2021 року ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Хмельницької області на підставі п. 9 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» (ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури) з 10 червня 2021 року.

На час подання позову - 21.09.2023 року місце проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано в квартирі АДРЕСА_2 , місце проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстровано квартира АДРЕСА_1 .

За висновком органу опіки і піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 23.08.2024 року № 1990/01-31, виданого на виконання ухвали Хмельницького апеляційного суду, орган опіки і піклування вважає доцільним виселення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі службової квартири АДРЕСА_1 .

При цьому у висновку зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є власниками підставі Свідоцтва про право власності по частині кожний квартири АДРЕСА_2 .

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Статтею 121 ЖК України визначено, що порядок надання службових жилих приміщень установлюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України.

Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншого громадського об`єднання.

На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті ради видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення (стаття 122 ЖК України).

Відповідно до статті 124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, осіб звільнених у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За нормами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції.

Таким чином застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Як проголошено у статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Крім того, права членів сім`ї власника житла також підлягають захисту і позбавлення права на житло не лише має ґрунтуватися на вимогах закону, але таке втручання повинно бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та не покладати надмірний тягар на відповідача.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 звільнений з прокуратури на підставі п. 9 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» (ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури), а тому не може бути виселений зі службового житла без надання йому іншого житла.

Однак, 09 березня 2022 року ОСОБА_1 на склад сім`ї з 4 особи ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) було надано житлове приміщення у вигляді квартири, загальною площею 53,1 кв.м., житловою - 29,5 кв.м. за адресою: квартира АДРЕСА_2 .

Тобто ОСОБА_1 і всі члени його сім`ї, які є відповідачами у справі, мають право користування та проживання в даній квартирі, і таким чином йому було надано інше житло, яке ОСОБА_1 та ОСОБА_3 приватизували по частині кожний.

Таким чином відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 мають право користування та проживання в квартирі АДРЕСА_2 , так як квартира виділялась ОСОБА_1 і на даних членів сім`ї..

При цьому ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є співвласниками даної квартири і в ній зареєстровано їх місце проживання.

Крім того відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Відповідачу ОСОБА_4 на час подачі позову було 13 років, ОСОБА_1 має на праві власності частину квартири по АДРЕСА_3 , батьки неповнолітнього зареєстрований шлюб не розірвали, дані, що проживають окремо відсутні, також не надано суду доказів, що неповнолітній проживає виключно з мамою і не проживає з батьком, ордер на вселення в квартиру АДРЕСА_2 видавався і на неповнолітнього ОСОБА_4 , то в силу вимог ст. 29 ЦК України місце проживання неповнолітнього ОСОБА_6 теж є житлове приміщення, де зареєстровано місце проживання його батька.

З врахуванням цієї обставини слід дійти висновку, що право дитини на житло оскаржуваним судовим рішенням жодним чином не порушено.

Крім того сам апелянт в судовому засіданні пояснив, що на даний час вся його сім`я проживає разом з ним

Таким чином всі відповідачі мають право користування іншим житловим приміщенням, яке було надано ОСОБА_1 як працівнику прокуратури на всіх членів сім`ї, а тому в даному випадку колегія суддів вважає, що втручання в право користування відповідачами спірною квартирою будинком є виправданим, не покладатиме на них надмірний тягар, не призведе до втрати ними єдиного житла за наявності права на користування іншим житловим приміщенням та є необхідним для захисту прав позивача як власника житла, що відповідає і вимогам Конвенції.

При цьому з врахуванням того, що ОСОБА_1 як працівник прокуратури отримав інше житло, яке приватизував, то відсутні підстави для застосування при вирішенні спору норм ст. 125 ЖК України.

За таких обставин рішення суду в частині виселення відповідачів зі спірної квартири є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги, що справа розглянута з порушенням правил юрисдикції та розгляд даної справи віднесено до адміністративної юрисдикції слід відхилити.

У справі, що переглядається, спірні правовідносини стосуються виселення відповідача ОСОБА_1 , який припинив роботу в органах прокуратури, та членів його сім`ї із службового житла в порядку статті 124 ЖК України, а тому на даний час відсутні підстави вважати, що спірні правовідносини стосуються проходження публічної служби немає.

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 грудня 2024 року, ухвалена в даній цивільній справі.

Також необґрунтованими є доводи апелянта щодо неналежності позивача з посиланням апелянта на ту обставину, що Прокуратура Хмельницької області перейменована в Хмельницьку обласну прокуратуру, яка не є правонаступником Прокуратура Хмельницької області.

Наказом Генерального прокурора України від 03.09.2020 року № 410 Прокуратура Хмельницької області лише перейменована в Хмельницьку обласну прокуратуру без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи, про що зазначає сам апелянт.

Згідно ч. 4 ст. 87 ЦК України юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації.

У відповідності до ст. 91 ЦК України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до відомостей з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб Прокуратура Хмельницької області була зареєстрована в реєстрі як юридична особа 05.11.1991 року, 11 вересня 2020 в Державному реєстрі зареєстровано відомості про зміну найменування даної юридичної особи на Хмельницьку обласну прокуратуру, при цьому в реєстрі відсутні дані про припинення Прокуратура Хмельницької області як юридичної особи.

В зв`язку з цим Хмельницька обласна прокуратура є належним позивачем в справі як власник спірної квартири.

Твердження апелянта, що відповідач пропрацював в органах прокуратури більше 10 років, звільнений з посади прокурора в зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією прокуратури, його та членів його сім`ї неможливо виселити без надання іншого житлового приміщення не можуть бути прийняті до уваги.

Як встановлено судом і вказано вище рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 14.01.2021 року № 1 на виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 09.03.2011 року № 2-а/2218/1507/11 (за яким виконавчий комітет Хмельницької міської ради зобов`язано забезпечити ОСОБА_1 благоустроєним житловим приміщенням у місті Хмельницькому відповідно до встановлених норм житлової площі) ОСОБА_1 , на склад смім`ї чотири чоловіки було надано двохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 53,1 кв.м., житловою - 29,5 кв.м.

Таким чином відповідач та члени його сім`ї на момент звільнення відповідача з органів прокуратури були забезпечені іншим постійним житлом, а тому норми ст. 125 ЖК України при вирішенні даного спору застосуванню не підлягають.

Що стосуються тверджень апелянта, що він та члени його сім`ї були забезпечені житловою площею менше 13,65 кв.м. на кожного члена сім`ї, оскільки житлова площа за адресою: квартира АДРЕСА_2 складає 29,5 кв.м., а відтак він має право на проживання у службовій квартирі то такі твердження є хибними.

Відповідно ст.ст. 47, 48 ЖК України норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. Жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України

Пунктом 53 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання ш жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Кабінету Міністрів УРСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 року № 470, встановлено, що житлове приміщення надається громадянам у межах 13,65 кв.м житлової площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян житловою площею в цьому населеному пункті.

Рівень середньої забезпеченості громадян житловою площею в містах і населених пунктах Хмельницької області встановлено в розмірі 8 м. кв., на одну людину, затверджений постановою виконавчого комітету Хмельницької обласної ради народних депутатів та президіуму професійних спілок від 02.01.1985 року № 8 "Про порядок обліку громадян, потребуючих в покращенні житлових умов, і надання їм житлової площі в Хмельницькій області".

Відповідно до п.1 ч.2, ч.4 ст.40 ЖК УРСР громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення. Зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов провадиться органами, які винесли або затвердили рішення про взяття громадянина на облік.

Як вбачається зі справи рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 09.03.2011 року № 2-а/2218/1507/11 зобов`язано виконавчий комітет Хмельницької міської ради забезпечити ОСОБА_1 благоустроєним житловим приміщенням у місті Хмельницькому відповідно до встановлених норм житлової площі.

Саме на виконання даного рішення відповідачу та членам його сім`ї було надано квартиру АДРЕСА_2 .

Якщо позивач вважає, що житлова площа даної квартири менше, встановленої чинним законодавством на одну особу, а рішення суду в справі № 2-а/2218/1507/11 належним чином не виконано, він має право залишатись на квартирному обліку та вимагати від відповідача по справі № 2-а/2218/1507/11 повного виконання рішення суду.

Однак дана обставина не надає йому права за наявності в нього та його членів сім`ї у власності та користуванні іншого житлового приміщення проживати у службовому житлі після припинення відповідачем ОСОБА_1 трудових відносин з власником службового житла.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта, про незалучення до участі в справі як третю особу - орган опіки і піклування.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 20 червня 2024 року до участі в справі було залучено як третю особу, що не заявляє самостійних вимог виконавчий комітет Хмельницької міської ради як орган опіки і піклування і на виконання цієї ж ухвали суду виконавчий комітет надав суду висновок щодо доцільності виселення з квартири неповнолітнього ОСОБА_4 .

Так чином апеляційним судом у відповідності до вимог ЦПК України були виконані вимоги ст. 19 СК України.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 лютого 2025 року.

Судді А.М. Костенко

В.М. Барчук

А.А. Преснякова