Справа №442/680/25
Провадження №2/442/504/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2025 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Крамара О.В.

з участю секретаря судового засідання Лесович О.Ю.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бориславської міської ради Львівської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд із вказаним вище позовом, в обґрунтування якого покликається на те, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 28.07.1965 його матір`ю є ОСОБА_2 .

Згідно заповіту від 06.04.2001 посвідченого секретарем виконкому Урізької сільської ради Дрогобицького району Львівської області та зареєстрованого в реєстрі за № 30 ОСОБА_3 , 1921 р.н. заповіла все своє майно йому ( ОСОБА_1 ).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 18.04.2001. Після смерті матері він звернувся до Другої Дрогобицької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину на спадкове майно.

04.03.2008 на його ім`я держаним нотаріусом Другої Дрогобицької державної нотаріальної контори Москалик Л.П. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на: майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства ТзОВ Прикарпаття (с.Винники Дрогобицького району Львівської області), який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифіката) серії ЛВ №ІV 055809, виданого 01.02.2002 Урізькою сільською радою Дрогобицького району Львівської області; права на земельну частку (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства ТзОВ Прикарпаття (с.Винники Дрогобицького району Львівської області), що належав спадкодавцю на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №0074302, виданого 28.01.2001 Дрогобицькою райдержадміністрацією. Земельна ділянка площею 0,60 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Урізької сільської ради Дрогобицького району Львівської області; грошових вкладів з відповідними відсотками і компенсаційними нарахуваннями, що розміщений у філії №6307/048 Дрогобицького відділення 6307 Відкритого акціонерного товариства Державний Ощадний банк України на рахунках №КВ 1650 (4111грн.80коп.), №5715 (0грн.43коп.), належних спадкодавцю на підставі повідомлення №565, виданого 19.02.2008 Дрогобицьким відділенням 6307 Відкритого акціонерного товариства Державний Ощадний банк України. Окрім того, у вказаному свідоцтві зазначено, що на підставі ст. 529 ЦК УРСР 1963р спадкоємцем всього майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є її син ОСОБА_1 , що проживає в АДРЕСА_1 .

Однак, після смерті матері ( ОСОБА_3 ) залишився не успадкованим належний їй житловий будинок АДРЕСА_1 . У зв`язку з ліквідацією Другої Дрогобицької державної нотаріальної контори, він звернувся до приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Лютик Р.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вищезазначений будинок, однак, листом № 9/02-14 від 15.01.2025 приватним нотаріусом відмовлено у видачі такого свідоцтва у зв`язку з відсутністю підтвердження його родинних зв`язків з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно (спірний будинок з господарськими спорудами).

Довідкою старости АДРЕСА_2 № 16-19/27 від 16.01.2025 підтверджується, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день своєї смерті постійно була зареєстрована та проживала в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 спільно з сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Факт їхнього спільного проживання підтверджується записами будинкової книги.

Законом не визначено іншого порядку встановлення даних фактів, він має бути встановлений в судовому порядку.

Після смерті матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , він фактично прийняв спадщину, що відкрилася після смерті матері ОСОБА_3 , що підтверджується їхнім постійним проживанням за місцем відкриття спадщини, інших спадкоємців не має, оскільки все своє майно на підставі заповіту від 06.04.2001 мама заповіла йому.

Із виписки № 16-19/26 від 16.01.2025 виданої старостою АДРЕСА_2 на підставі погосподарської книги № 7, яка велася на території сільської ради, до 2001 року житловий будинок з господарськими спорудами який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 рахувався за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , окрім того, довідкою старости АДРЕСА_2 № 16-19/27 від 16.01.2025 підтверджується, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день своєї смерті постійно була зареєстрована та проживала в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 спільно з сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Факт їхнього з матір`ю спільного проживання також підтверджується записами будинкової книги.

Через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно він позбавлений права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав на житловий будинок АДРЕСА_1 , а тому в нього виникла необхідність звернутися з даним позовом в суд.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує повністю, просить такий задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у їх відсутності.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 28.07.1965, матір`ю позивача ( ОСОБА_1 ) є ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 18.04.2001.

06.04.2001 ОСОБА_3 склала заповіт, який посвідчено секретарем виконкому Урізької сільської ради Дрогобицького району Львівської області та зареєстровано в реєстрі за № 30, згідно якого все своє майно заповіла синові ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 залишився не успадкованим належний їй житловий будинок АДРЕСА_1 .

15.01.2025 приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Лютик Р.С., позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю підтвердження його родинних зв`язків з ОСОБА_3 та відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно (спірний будинок з господарськими спорудами).

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25 травня 1998 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суди вправі розглядати справи про встановлення факту, що має юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини.

З позиції викладеної в постанові Верховного суду України від 19.12.2018 року (справа № 540/147/17) встановлено, що саме по собі визнання юридичного факту в судовому порядку є непотрібним, якщо від цього факту не виникають, не змінюються чи не припиняються інші правовідносини.

З огляду на вказане вище, вбачається, що дійсно існують розбіжності в імені матері позивача та датою її народження зазначеним в його свідоцтві про народження та її ім`ям і датою народження вказаним в інших документах. Разом з тим, усі інші анкетні дані узгоджуються, а тому така розбіжність є не що інше, як помилка, що не може у сукупності з іншими письмовими доказами викликати сумнів у родинних відносинах між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Що стосується позовної вимоги в частині визнання права власності на спадкове майно, то слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 відносини спадкування регулюються правилами ЦК України якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Відтак, до вирішення даних спірних правовідносин, пов`язаних зі спадкуванням такої спадщини, слід застосовувати законодавство, чинне на час відкриття спадщини, зокрема, відповідні норми Цивільного кодексу Української PCP 1963 року (далі - ЦК УРСР).

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі статтею 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Згідно з частиною першою статті 534 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за заповітом кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Статтею 548 ЦК Української PCP 1963 року визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Системний аналіз статей 548, 549 ЦК УРСР свідчить, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Діями спадкоємця, що свідчать про прийняття ним спадщини є: 1) фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном; 2) подача державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За змістом статті 549 ЦК Української PCP спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що вступив в управління або користування спадковим майном.

Із виписки № 16-19/26 від 16.01.2025 виданої старостою АДРЕСА_2 на підставі погосподарської книги № 7, яка велася на території сільської ради, до 2001 року житловий будинок з господарськими спорудами який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 рахувався за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , окрім того, довідкою старости АДРЕСА_2 № 16-19/27 від 16.01.2025 підтверджується, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день своєї смерті постійно була зареєстрована та проживала в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 спільно з сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Факт їхнього з матір`ю спільного проживання також підтверджується записами будинкової книги.

Отже, із наведеного вище, вбачається, що ОСОБА_1 фактично прийняв спадщину, що відкрилася після смерті матері ОСОБА_3 , що підтверджується їхнім постійним проживанням за місцем відкриття спадщини, інших спадкоємців не має, оскільки все своє майно на підставі заповіту від 06.04.2001 мама заповіла сину ( ОСОБА_1 ),

Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину мотивована нотаріусом відсутністю документа про право власності на нерухоме майно.

У пункті 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва.

Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.

Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Враховуючи вище наведене, зокрема те, що спадкоємець вчинив усі дії, які були необхідними для видачі свідоцтва про право на спадщину, однак з незалежних від нього причин у видачі такого йому було відмовлено, а тому суд приходить до переконання, що позов є підставним та підлягає до задоволення..

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 247, 258, 263-265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 право власності на житловий будинок з господарськими спорудами АДРЕСА_1 позначений на плані літ. «А-1» (житлових кімнат -3, кухонь -1) загальною площею 70,4 кв.м., житловою площею 47,8 кв.м. до якого належать сарай-погріб-гараж літ. «Б», навіс літ. «В», сарай літ. «Г», сарай літ. «Д», сарай літ. «Е», навіс літ. «Є», 1/2 колодязь літ. «К», огорожа літ. «1-3», в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Дата складення рішення - 20.02.2025.

Суддя О.В. Крамар