Справа № 487/9386/24
Провадження № 2-др/487/6/25
25.02.2025 м. Миколаїв
Заводський районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючої судді Скоринчук К.М.,
секретаря судового засідання Карбівничої А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Луконіної Н.В. про ухвалення додаткового рішення з питання розподілу судових витрат на правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми сплаченого авансу та моральної шкоди,
Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.01.2025 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 61 845 грн авансу.
Відмовити в решті позовних вимог.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1695,68 грн судового збору.
Повернути ОСОБА_1 1453,84 грн надмірно сплаченого судового збору.
При ухвалені заочного рішення не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі 7500 грн, оскільки позивачем не були надано розрахунок судових витрат. Представник позивача адвокат Луконіна Н.В. зазначила, що розрахунки будуть надані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду.
Ухвалою від 03.02.2025 заяву залишено без розгляду з підстав порушення позивачем встановленого законом порядку пред`явлення до відшкодування витрат на правничу допомогу, а саме не направлення на адресу відповідача документів, які підтверджують понесені витрати на правничу допомогу.
07 лютого 2025 року адвокат Луконіна Н.В. повторно звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення та просить поновити строк для звернення з даною заявою, визнавши причини пропущення строку поважними.
Як підставу поважності пропуску строку звернення із даною заявою адвокат зазначає перебування цивільної інфраструктури міста під постійними обстрілами, надходження повідомлень про замінування державних установ, у тому числі судів та поштових відділень ДП «Укрпошта», перебування у зв`язку з цим позивачки у фізичному та психологічному стані, що позбавляє її можливості займатися приватними справами.
Суд урахував, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки у зв`язку із запровадженням такого, не може безумовно вважатися поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.
Представник позивача зазначає, що підприємство, на якому працює позивач, було під обстрілами. Однак, у суду відсутня будь-яка підтверджуюча інформація щодо місця роботи позивача.
Пояснення причин пропуску процесуальних строків зводиться до загального опису стану, який наразі існує на всій території України без зазначення конкретних причин, які б об`єктивно мали ознаки поважності.
Окрім того, заяву було подано представником позивача через підсистему «Електронний суд».
Разом з тим, наразі представником позивача до заяви додано підтвердження надіслання відповідачеві копії заяви з додатками. А тому, ураховуючи позицію Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22 та з метою уникнення надмірного формалізму, суд вважає за можливе прийняти до розгляду дану заяву.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Згідно ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
У контексті вказаної статті процесуального закону, враховуючи характер вирішуваного питання і сукупність наявних в матеріалах справі доказів, суд вважав за необхідне викликати сторони в судове засідання.
Заява про ухвалення додаткового рішення в порядку ст. 141 ЦПК України разом з додатками була направлена відповідачеві ОСОБА_2 , що підтверджується квитанцією АТ «Укрпошта» та описом вкладення.
Сторони були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду заяви, однак в судове засідання не з`явилися.
Представник позивача подала заяву про розгляд питання без її участі.
Відповідач своїх заперечень не подав.
Дослідивши надані докази, суд ураховує наступне.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст.2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України) 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Як слідує із матеріалів справи позивач у справі скористалася правничою допомогою під час розгляду цієї справи та понесла витрати у зв`язку із цим.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2)часом,витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).
У розумінні положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У постановах від 19 лютого 2022 року N 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі N 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.
Відповідно до ч.3 ст. 141ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує:
1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
Відповідач не подав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, доводів щодо неспівмірності витрат не заявляв.
У підтвердження надала акт приймання-передачі наданих послуг від 23.01.2025 та квитанцію до прибуткового ордера від 23.01.2025.
Суд звертає увагу, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.
Суд з власної ініціативи перевіряє, чи є судові витрати, зокрема, неминучими, реальними, розумними, пов`язаними з розглядом справи, фактично понесеними, пропорційними.
Однак, виокремлення адвокатом вказаної послуги як самостійного виду адвокатської послуги є необґрунтованим та охоплюється діями адвоката з «формуванням та наданням до суду позовної заяви», а тому визначення оплати на суму 4000 грн є неспівмірним із фактично наданим обсягом юридичної допомоги та має бути виключено із загальної вартості наданих відповідачу послуг правничої допомоги.
Також, така послуга як «консультація з приводу апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції у справі №487/9386/24» не входить до загальної вартості наданих послуг правничої допомоги в межах розгляду справи судом першої інстанції.
Не відповідають критерію розумності розміри «підготовки та подання заяви про усунення недоліків» і «підготовки і подання заяви про стягнення судових витрат витрат на професійну правничу допомогу».
Суд звертає увагу на те, що справа розглядалася судом в порядку спрощеного позовного провадження, не є складною, а ціна позову становить 61 845,00 грн.
При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, співмірності та пропорційності.
Врахувавши конкретні обставини справи, суд прийшов до висновку, що зазначені адвокатом витрати на професійну правничу допомогу не повною мірою відповідають критеріям реальності, неминучості, розумності, пропорційності, визначеними положеннями ст. 141 ЦПК України.
Стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №911/2737/17)
Водночас, суд погоджується, що представник позивача консультувала позивача, підготувала та подала позовну заяву, брала участь у судових засіданнях, що відповідає критеріям дійсності та необхідності. А тому, суд, визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивачки, виходить з критерію розумності, реальності, неминучості таких витрат та їх пропорційності до предмета спору, ціни позову, фактично виконаних адвокатом робіт та враховує положень ст.141 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову, на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Оскільки рішенням суду задоволено позовні вимоги частково, відповідно з відповідача на користь позивачки підлягають до стягнення на професійну правничу допомогу в розмірі пропорційно до задоволених вимог, а саме - 7000 грн.
Ураховуючи, що додаткове рішення є невід`ємною частиною ухваленого рішення і, відповідно до ст. 270 ЦПК України, ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в даній справі було ухвалено рішення заочне , відповідно оскарження даного додаткового рішення підлягає в порядку основоного - заочного рішення.
Керуючись ст.аттями 133, 141, 270, 284, 352, 354 ЦПК України, суд
Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі №487/9796/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми сплаченого авансу та моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7000 грн у відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.
Додаткове заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд додатковго заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне додаткове заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду в порядку ч. 6 ст. 272 ЦПК України.
Строк на подання заяви про перегляд додаткового заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити додаткове заочне рішення в загальному порядку - до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Додаткове заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд такого рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідачеві направити копію рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Суддя: К.М. Скоринчук