Справа № 595/1788/24
Провадження № 2/595/54/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2025 місто Бучач

Бучацький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Созанської Л.І.,

за участю секретаря судового засідання Швидкої Н.В.,

представника позивачки, адвоката Суп М.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Суп Мар`яна Богданівна, до ОСОБА_2 про виділ у натурі частки майна, що перебуває у спільній частковій власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Суп М.Б., звернулася в суд з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про виділ у натурі частки майна, що перебуває у спільній частковій власності. У позові просить суд виділити їй в натурі із спільної часткової власності частку житлового будинку літ. «А», загальною площею 47,1 кв.м., житловою площею 37,1 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , припинивши спільну часткову власність.

Позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що вона є власником частини житлового будинку, загальною площею 47,1 кв.м., житловою площею 37,1 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування, посвідченого 29 грудня 1979 року державним нотаріусом Бучацької державної нотаріальної контори Тернопільської області. Співвласником іншої частини вказаного житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 . Загальна площа будинку за адресою: АДРЕСА_1 становить 95,5 кв.м. При зверненні до сертифікованого інженера в сфері виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості позивачка дізналася, що виготовлення проектної документації із землеустрою без визначення часток майна, яке розташоване на земельній ділянці, є неможливим з огляду на вимоги статей 88, 120 Земельного кодексу України, ст. 369 Цивільного кодексу України. Будучи власником частини будинку, позивач позбавлена можливості виготовити документацію із землеустрою та оформити право користування земельною ділянкою, у зв`язку з тим, що частина житлового будинку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться у спільній частковій власності із відповідачкою, тому позивачка змушена звернутися до суду.

Ухвалою судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 21 листопада 2024 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, справу призначено до підготовчого судового засідання.

Згідно ухвали Бучацького районного суду Тернопільської області від 30 грудня 2024 року закрито підготовче провадження у даній справі та справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивачки, адвокат Суп М.Б. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд виділити позивачці в натурі із спільної часткової власності частку житлового будинку літ. «А», загальною площею 47,1 кв.м., житловою площею 37,1 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , припинивши спільну часткову власність.

Будучи належним чином повідомленою про судове засідання, відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася без повідомлення про причини неявки. Правом подання відзиву не скористалася, заяв чи клопотань від неї не надходило.

За наявності підстав, визначених ст. 280 ЦПК України, з урахуванням відсутності заперечень зі сторони представника позивачки, суд прийшов до переконання про можливість здійснення заочного розгляду даної справи та ухвалення за наслідками її розгляду заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши та оцінивши докази, встановив наступні обставини справи.

Згідно договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Бучацької державної нотаріальної контори Тернопільської області Шевченко Н.П. 29 грудня 1979 року, за реєстровим № 1965, ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в дар належну ОСОБА_3 частину жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Вказаний договір дарування зареєстрований Чортківським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 06 січня 1981 року за реєстровим № 1016.

У відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 24 лютого 2025 року державним реєстратором Відділу державної реєстрації Бучацької міської ради Тернопільської області Лесиком В.Б., ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить частка житлового будинку загальною площею 95,5 кв.м., житловою площею 57,2 кв.м, позначеного на плані літерою «А», за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, як слідує із зведено-оціночного акту по будинковолодінні АДРЕСА_1 , власником частини будинку значиться ОСОБА_1 , а іншої частини - ОСОБА_3 .

Комунальним підприємством «Бучацьке бюро технічної інвентаризації» на замовлення ОСОБА_1 виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Із довідки № 51 від 17 квітня 2024 року, виданої КП «Бучацьке бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_1 , вбачається, що нерухоме майно - частина, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 47,1 м.кв., в тому числі житловою 37,1 кв.м., інвентаризаційна вартість становить 55169 грн; веранди літ «а», інвентаризаційна вартість становить 9756 грн.

Відтак, судом встановлено, що позивачка є співвласником частини житлового будинку, загальною площею 47,1 кв.м., житловою площею 37,1 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування, посвідченого 29 грудня 1979 року державним нотаріусом Бучацької державної нотаріальної контори Тернопільської області, однак позбавлена можливості виготовити документацію із землеустрою та оформити право користування земельною ділянкою, у зв`язку з тим, що частина житлового будинку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться у спільній частковій власності із відповідачкою, тому позивачка змушена звернутися до суду.

За вказаних вище обставин до правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У статті 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності. За частинами першою та другою цієї статті ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За вимогами частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Майном, як особливим об`єктом, вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (стаття 190 цього Кодексу).

До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень статті 181 ЦК України належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Права та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України).

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів,які перебувають у власності, не встановлені судом.

У частині другій статті 372 ЦК України вказано, що в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Набуття права власності на об`єкти незавершеного будівництва визначено у статті 331 ЦК України. За змістом частини другої цієї статті право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних/неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна (постанова Верховного Суду від 01 березня 2023 року, справа № 712/1852/19).

Згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У частинах першій, третій статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Тлумачення частини другої статті 367 ЦК України свідчить, що поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку у спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

У постанові від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13 Верховний Суд України зробив висновок, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 445/442/16ц зроблено висновок, що «допустимим доказом про технічну можливість поділу в натурі об`єкту нерухомого майна є висновок експерта або уповноваженого суб`єкта господарювання саме щодо технічної можливості такого поділу».

Згідно Висновку щодо технічної можливості виділу нерухомого майна, виданого КП «Бучацьке бюро технічної інвентаризації» за № 05 від 17 квітня 2024 року, за технічними показниками об`єкт - житловий будинок літ «А» загальною площею 47,1 кв.м., житловою площею 37,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , може бути виділено з частки та присвоєно йому окрему адресу, оскільки в даному житловому будинку присутній окремий вхід в будинок та немає спільного користування. Склад новоутвореного об`єкта нерухомого майна і його адреса: житловий будинок літ «А» загальною площею 47,1 кв.м., житловою площею 37,1 кв.м., знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Власник: ОСОБА_1 .

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Суд бере до уваги висновок щодо технічної можливості виділу частки з об`єкта нерухомого майна № 05, складений 17 квітня 2024 року Комунальним підприємством «Бучацьке бюро технічної інвентаризації», оскільки такий стороною відповідача не спростовано, підстав сумніватися в його неповноті чи недостовірності в суду немає.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 01 грудня 2021 року у справі № 688/4007/19, від 20 липня 2022 року у справі № 450/2380/18, поділ жилого будинку в натурі, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Водночас, суд звертає увагу, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності та у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється.

Аналізуючи вищенаведені обставини, враховуючи викладені вимоги законів та досліджені у судовому засіданні письмові докази, беручи до уваги те, що позивачці ОСОБА_1 належить частка житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому є технічна можливість виділити частку позивачки в натурі в окремий об`єкт, суд приходить до висновку, що права позивачки, як власника частки житлового будинку, підлягають захисту в судовому порядку, шляхом виділення із спільної часткової власності частки житлового будинку - літ «А» загальною площею 47,1 кв.м., житловою площею 37,1 кв.м. в даному житловому будинку, та припинення права спільної часткової власності на нього.

На виконання вимог ст. 141 ЦПК України, слід стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211,20 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 4 12, 13, 76-78, 81, 89, 258-268, 273, 280-282, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги - задовольнити.

Виділити ОСОБА_1 в натурі у приватну власність частку житлового будинку літ. «А» загальною площею 47,1 кв.м., житловою площею 37,1 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та припинити право спільної часткової власності на даний житловий будинок.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211,200 грн сплаченого судового збору.

Відповідачці направити копію заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя: Л. І. Созанська