П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2025 року

м. Рівне

Справа № 564/2434/24

Провадження № 22-ц/4815/271/25

Головуючий у Костопільському районному суді

Рівненської області: суддя Снітчук Р.М.

Рішення суду першої інстанції

(повний текст) проголошено:

о 10 год. 48 хв. 22 листопада 2024 року

у м. Костопіль Рівненської області

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Андрошулік І.А.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач1 ОСОБА_2 ;

відповідач2 Костопільська міська рада Рівненської області;

за участі: представників сторін адвоката Євгеюка Олександра Євстафійовича та адвоката Михайлова Володимира Олександровича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Євгеюка Олександра Євстафійовича на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 22 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Костопільської міської ради Рівненської області про визнання незаконними і скасування рішень органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації прав на житловий будинок з надвірними будівлями,

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , Костопільської міської ради Рівненської області про визнання незаконними і скасування рішень виконавчого комітету Костопільської міської ради № 832 від 26.09.2008 «Про дозвіл ОСОБА_2 на реконструкцію господарської будівлі під житловий будинок з проведенням добудови по АДРЕСА_1 » в частині присвоєння житловому будинку ОСОБА_2 після реконструкції поштової адреси АДРЕСА_2 ; , № 412 від 13.05.2010 «Про оформлення права приватної власності на будинковолодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_2 », а також визнати недійсним на скасувати свідоцтво про право власності від 18.05.2010 на житловий будинок по АДРЕСА_2 , видане ОСОБА_2 та державну реєстрацію прав на вказаний житловий будинок.

Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 16.01.2016 є власником земельної ділянки площею 0,0358 га, кадастровий номер :04:001:0082, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованого по АДРЕСА_2 .

За умовами договору дарування від 15.08.2020, укладеного між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , посвідченого того ж дня приватним нотаріусом Костопільського районного округу Рівненської області Скоропад В.М. і зареєстрованого в реєстрі за №1642, позивач набув у власність земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :04:001:0099, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 . Земельна ділянка належала дарувальнику на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії РВ №00954 від 01.02.1995, виданого на підставі рішення Костопільської міської ради від 01.04.1994 №86.

У листопаді 2020 року ним замовлено у Відділі з питань інфраструктури, містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та цивільного захисту населення Костопільської районної державної адміністрації будівельний паспорт на забудову присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_2 , який зареєстрований в ЄДЕССБ за реєстраційним номером ВР01:1734-6884-9510-9614 від 12.11.2020. На підставі зареєстрованого будівельного паспорта 10.12.2020 позивачем подано повідомлення про початок виконання будівельних робіт з будівництва індивідуального житлового будинку та господарської будівлі, реєстраційний номер РВ82, на подарованій земельній ділянці з кадастровим номером :04:001:0099.

31 серпня 2023 року ОСОБА_1 подано декларацію про готовність до експлуатації зазначеного об`єкта будівництва.

Разом з тим він не може зареєструвати право власності на новозбудований житловий будинок, оскільки ОСОБА_2 28 травня 2010 року зареєструвала за собою право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за цією ж адресою.

Наявність тотожної адреси, присвоєної житловому будинку відповідача та належній йому на праві власності земельній ділянці, перешкоджає йому реалізувати право на реєстрацію новозбудованого житлового будинку за цією адресою.

Костопільська міська рада 29 грудня 2023 року своїм листом №2857/02-08 повідомила, що відповідно до рішення виконавчого комітету Костопільської міської ради № 832 від 26.09.2008 «Про дозвіл на реконструкцію господарської будівлі під житловий будинок з проведенням добудови по АДРЕСА_1 » визнано житловим будинком господарську будівлю за цією адресою, що належить відповідачу1 та присвоєно житловому будинку поштовий номер "11а".

На підставі рішення виконавчого комітету Костопільської міської ради № 412 від 13.05.2010, державного акту на право приватної власності на земельну ділянку від 2012.1994 р., сертифікату відповідності державним будівельним нормам, стандартам і правилам №РВ000364 від 19.03.2010 ОСОБА_2 оформлено право приватної власності на будинковолодіння АДРЕСА_2 та видано на її ім`я свідоцтво про право власності.

Зазначені рішення та подальше оформлення права приватної власності на житловий будинок за відповідачем1 із видачею їй свідоцтва про право власності, а також реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вважає протиправними.

Вважає, що на момент прийняття оспорюваного рішення ОСОБА_2 не мала права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 . Господарська будівля, яку мали реконструювати під житловий будинок з проведенням добудови, входила до складу квартири відповідача1 по АДРЕСА_1 .

Також Костопільська міська рада без наявності законних підстав присвоїла нову поштову адресу ще не створеному об`єкту нерухомого майна ОСОБА_2 , надавши поштовий номер, який був присвоєний земельним ділянкам ОСОБА_3 , що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії РВ 00954 від 01.02.1995.

Звертав увагу, що орган місцевого самоврядування, приймаючи оспорювані рішення, діяв з порушенням положень ст.ст. 30, 37, 40 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пункту 1.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики №127 від 24.05.2001, Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 № 55, у редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин, тобто не у спосіб, визначений законом.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 22 листопада 2024 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_2 , Костопільської міської ради Рівненської області про визнання незаконними і скасування рішень органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації прав на житловий будинок з надвірними будівлями.

У поданій через свого представника адвоката Євгеюка О.Є. апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, що фактично полягало у невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права, просить його скасувати, задовольнивши позов повністю.

Обґрунтовуючи її, зазначалося про свою незгоду із висновками суду щодо правомірності набуття ОСОБА_2 права власності на житловий будинок по АДРЕСА_2 . Тому хибно визнано за позивачем право звернутися до органу місцевого самоврядування з заявою про коригування адреси за реєстрацією права власності на новозбудований об`єкт нерухомості. При цьому неправильними вважає і твердження, що належність до адреси його земельної ділянки не створює відповідних наслідків, а новозбудованому житловому будинку може бути присвоєно іншу адресу, відмінну від спірної, з метою уникнення дублювання вже існуючої.

Помилковим вважає і твердження суду про недоведеність факту порушення його прав та законних інтересів відповідачами, тоді як обраний ним спосіб захисту є неефективним, адже спір не вирішує правовідносин та у випадку задоволення позову може призвести до нових спорів, пов`язаних із визнанням права власності, зобов`язання вчинення відповідних реєстраційних дій.

Всупереч положенням ч. 4 ст. 265 ЦПК України судом не зазначено доказів, які ним відхилені, та мотивів відхилення; не дано мотивованої оцінки кожному аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; не встановлено, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду; не вказано норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, і мотиви їх незастосування.

Вважає, що Костопільська міська рада, прийнявши 26 вересня 2008 року своє рішення №832 "Про дозвіл на реконструкцію господарської будівлі під житловий будинок з проведенням добудови по АДРЕСА_1 ", не переконалася у наявності уже присвоєної адреси іншому об`єкту нерухомого майна під цим же поштовим номером по АДРЕСА_2 , а саме земельній ділянці площею 0, 1000 га, кадастровий номер :04: 001:0099, яка належала на праві власності іншій особі ОСОБА_3 .

Тому у суду було достатньо підстав для скасування оспорюваного рішення органу міського самоврядування в частині присвоєння житловому будинку ОСОБА_2 поштового номера "11а".

Крім того, судом не дано оцінки додатковим доводам заявника про те, що зазначене рішення приймалося в інтересах ОСОБА_4 , а не ОСОБА_2 . Щодо господарської будівлі гаража, то він знаходиться на земельній ділянці площею 0, 0589 га по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , тобто існує невідповідність між поштовими адресами об`єктів нерухомості.

Звертав увагу на хибне застосування судом до спірних відносин норми ст. 263 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", адже набула чинності значно пізніше - 30 листопада 2020 року. При цьому посилався на висновок Великої Палати Верховного Суду, що висловлений у постанові від 08 вересня 2021 року у справі №901/315/20.

Також Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 №55, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 06 липня 2007 року за №774/14041, передбачено, що поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна провадиться відповідно до законодавства з наданням кожному об`єкту поштової адреси (пункт 2.2).

З приводу рішення виконавчого комітету Костопільської міської ради №412 від 13.05.2010 "Про оформлення права приватної власності на будинковолодіння, яке знаходиться по АДРЕСА_2 ", то судом не надано правової оцінки доводам про те, що при прийнятті оспорюваного рішення не враховано розбіжностей у сертифікаті відповідності Державним будівельним нормам, стандартам і правилам РВ 000364 від 19.03.2010 та у державному акті на право приватної власності на земельну ділянку від 20.12.1994 серії РВ 00917.

Оскільки вимога про визнання незаконним і скасування свідоцтва щодо права власності від 18.05.2020 на житловий будинок АДРЕСА_2 є похідною від попередніх вимог позивача, тому вона теж підлягала до задоволення. Так, вказувалося про те, що у ОСОБА_2 відсутній державний акт на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 , а також відсутній й акт державної комісії про прийняття об`єкта і введення в експлуатацію реконструйованого гаража під житловий будинок. Отже, в органу місцевого самоврядування не було підстав для видачі свідоцтва про право власності від 18.05.2010.

Так само покликався і на незаконність державної реєстрації прав на житловий будинок АДРЕСА_2 , позаяк підставою для реєстрації у Реєстрі прав власності на нерухоме майно було оспорюване свідоцтво про право власності від 18.05.2010. Тому недійсність свідоцтва є підставою для скасування реєстрації права власності на це майно.

На думку заявника, помилковим є і висновок суду про недоведеність порушення відповідачами прав та законних інтересів ОСОБА_1 , а також обрання ним неефективного способу захисту своїх прав, оскільки суперечить ст. 21 ЦК України і позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 21 вересня 2022 року у справі №908/976/19.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із відсутності правових і фактичних підстав для задоволення вимог позивача, оскільки ОСОБА_2 правомірно набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 . Даний об`єкт нерухомості зареєстрований за нею 28 травня 2010 року на законних підставах та відповідно до належних правовстановлюючих документів .

Тому з огляду на вимоги закону і обставини справи ОСОБА_1 з метою реєстрації свого права власності на новозбудований житловий будинок не позбавлений права звернутися до органу місцевого самоврядування із заявою про коригування адреси. При цьому сам факт указівки в державному акті на право приватної власності на землю серії РВ 00954 від 01 лютого 1995 року, виданому на ім`я ОСОБА_3 , поштової адреси земельної ділянки як АДРЕСА_2 не дає підстав для присвоєння цієї ж адреси житловому будинку, збудованому на вказаній земельній ділянці. Тобто новоствореному об`єкту нерухомості з метою уникнення дублювання уже існуючої поштової адреси, що присвоєна житловому будинку відповідача1, може бути присвоєно іншу адресу.

Отже, суб`єктивні цивільні права ОСОБА_1 оспорюваними рішеннями виконавчого комітету Костопільської міської ради, свідоцтвом про право власності і державною реєстрацією прав на житловий будинок не порушуються, а тому захисту у судовому порядку не підлягають.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Як з`ясовано судом, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки № :04:001:0082 площею 0,0358 га, яка розташована по АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності № НОМЕР_1 від 16.01.2016, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.12.2023 про реєстрацію за ним права власності 31 грудня 2015 року.

Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 15.08.2020, укладеного між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Костопільського районного округу Рівненської області Скоропад В.М. і зареєстрованого в реєстрі за №1642, позивач набув у власність земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :04:001:0099, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_2 , та належала дарувальнику на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії РВ №00954, виданого Костопільською міською радою Рівненської області 01 лютого 1995 року.

На підставі рішення виконавчого комітету Костопільської міської ради № 71 від 26.02.2020 зазначеній земельній ділянці присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_2 .

12 листопада 2020 року на ім`я ОСОБА_1 видано будівельний паспорт на забудову присадибної земельної ділянки, будівництво індивідуального житлового будинку та господарської будівлі по АДРЕСА_2 на земельній ділянці за кадастровим номером :04:001:0099.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.12.2023 вбачається, що за цією ж адресою АДРЕСА_2 розташовано житловий будинок з надвірними будівлями, право власності на який зареєстровано 28 травня 2010 року за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 18.05.2010, виданого виконавчим комітетом Костопільської міської ради.

Ці ж факти підтверджуються витягом №26249481 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.05.2010 та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 18.05.2010, виданим виконавчим комітетом Костопільської міської ради.

Державним актом на право приватної власності на землю серії РВ 00917 від 20.12.1994, виданого на ім`я ОСОБА_2 , підтверджується набуття нею права приватної власності на земельну ділянку площею 0,102 га для обслуговування власного житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_2 .

З витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 01.07.2021 та 06.09.2021 видно, що за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельні ділянки за кадастровими номерами: :04:001:0103, :04:001:0105 з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, які розташовані по АДРЕСА_1 , державний акт від 20.12.1994 серії РВ 00917.

Рішенням виконавчого комітету Костопільської міської ради № 832 від 26.09.2008 «Про дозвіл ОСОБА_4 на реконструкцію господарської будівлі під житловий будинок з проведенням добудови по АДРЕСА_1 » надано дозвіл на реконструкцію господарської будівлі під житловий будинок з проведенням добудови по АДРЕСА_1 і присвоєно житловому будинку поштовий номер "11а".

19 лютого 2009 року ОСОБА_2 виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2 .

В подальшому, 19 березня 2010 року, Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Рівненській області забудовнику ОСОБА_2 видано сертифікат відповідності державним будівельним нормам, стандартам і правилам №РВ000364 закінченого будівництвом об`єкта, реконструкція житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_2 .

На підставі рішення виконавчого комітету Костопільської міської ради № 412 від 13.05.2010, державного акту на праві приватної власності на земельну ділянку від 20.12.1994 серії РВ 00917 та сертифікату відповідності державним будівельним нормам, стандартам і правилам №РВ000364 від 19.03.2010 зареєстровано право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_2 і видано їй свідоцтво про право власності.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування не підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано залишив позов без задоволення.

Відповідно до пункту 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно із ст. 21, ч. 1, 4 ст. 182, ст. ст. 321, 328, ч.ч. 2, 3 ст. 331, ч. 4 ст. 334 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Норми статей 2, 3, 10, 18, 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вказують, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Загальними засадами державної реєстрації прав є, серед іншого, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, а також їх внесення до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Одним з етапів проведення державної реєстрації прав є перевірка документів та/або відомостей із Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.

Відповідно до пунктів 1, 77, 79 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (надалі - Порядок №1127), цей Порядок визначає умови, підстави та процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав.

Державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться за наявності відомостей про його технічну інвентаризацію, про прийняття його в експлуатацію та про присвоєння такому об`єкту адреси (крім випадку проведення реконструкції об`єкта, що не має наслідком його поділ, виділ частки або об`єднання), отриманих державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.

Підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на закінчений будівництвом об`єкт є відсутність однієї і більше відомостей, передбачених цим пунктом, крім випадків, передбачених п.п. 78, 79 та 80 цього Порядку.

Державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт у разі присвоєння завершеному будівництвом об`єкту адреси без застосування Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва проводиться за наявності документа, що підтверджує присвоєння такому об`єкту адреси.

Документ за наданими заявником у заяві реквізитами та відомостями про суб`єкта, що здійснював присвоєння закінченому будівництвом об`єкту адреси, отримується державним реєстратором шляхом звернення до відповідного органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Згідно із ч. 1 ч. 5 ст. 263 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" у редакції, яка діяла на час відмови ОСОБА_1 у реєстрації права власності на новозбудований житловий будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, адресою об`єкта нерухомого майна (далі - адреса) є унікальна структурована сукупність реквізитів, що використовуються для ідентифікації об`єкта та визначення місця його розташування на місцевості.

Порядок присвоєння адрес об`єктів нерухомого майна затверджується Кабінетом Міністрів України. Порядок не може передбачати обов`язок фізичних та юридичних осіб щодо отримання будь-яких дозволів, погоджень або інших документів дозвільного характеру, а також повноважень державних органів, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, підприємств, установ, організацій, утворених такими органами, видавати зазначені документи.

Адреса присвоюється об`єктам будівництва, будинкам, будівлям, спорудам, квартирам, гаражним боксам, машиномісцям, іншим житловим та нежитловим приміщенням, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.

Адреса присвоюється, змінюється, коригується, анулюється: виконавчим органом сільської, селищної, міської ради - у разі, якщо об`єкт знаходиться у межах території, на яку поширюються повноваження сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до пункту 50 Порядку присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2021 року №690, у редакції, яка діяла на час відмови ОСОБА_1 у реєстрації права власності на новозбудований житловий будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, упорядкування нумерації об`єктів нерухомого майна здійснюється у тому числі у випадку виявлення дублювання адрес існуючих об`єктів.

З Переліку об`єктів нерухомого майна, яким не присвоюється адреса, що є Додатком до Порядку присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2021 року №690, вбачається, що земельні ділянки є об`єктами, яким адреса не присвоюється.

Тому судом попередньої інстанції зроблено правильний висновок, що ОСОБА_1 управі звернутися до органу місцевого самоврядування за вирішенням питання про коригування адреси з метою зареєструвати за собою право власності на новозбудований об`єкт нерухомості, адже адреса, зазначена у державному акті на право приватної власності на землю серії РВ 00954 від 01 лютого 1995 року, виданому ОСОБА_3 , може не поширюватися на новозбудований житловий будинок, якому може бути присвоєно іншу адресу, з метою уникнення дублювання вже існуючої, що присвоєна житловому будинку ОСОБА_2 .

Також обґрунтовано вказувалося, що втручання держави у право власності ОСОБА_2 за наведених обставин є невиправданим і непропорційним, може призвести до надмірного втручання у її права як власника, оскільки скасування державної реєстрації права власності, набутого нею правомірно, тягне за собою порушення законних прав щодо вільного володіння, користування та розпорядження належним їй майном і може породити для неї несприятливі наслідки, пов`язані із захистом свої прав.

З правової позиції Верховного Суду, що висловлена у постанові від 01 серпня 2023 року у справі №380/17220/21 (провадження № К/990/17252/22), вбачається, що ч. 17 ст. 263 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначено, що у разі неприйняття органом з присвоєння адреси рішення про присвоєння, зміну, анулювання адреси у строк, визначений цією статтею, заявник має право звернутися до відповідної місцевої державної адміністрації із заявою про присвоєння, зміну, коригування адреси, яка подається у порядку, визначеному статтею 261 цього Закону.

Згідно із ч. 18 ст. 263 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" місцева державна адміністрація протягом п`яти робочих днів з дня отримання заяви про присвоєння, зміну, коригування адреси:

1) приймає рішення про присвоєння, зміну, коригування адреси/відмову у присвоєнні, зміні, коригуванні адреси, що повинно містити відомості про ідентифікатор закінченого будівництвом об`єкта (крім рішення про відмову у присвоєнні, зміні, коригуванні адреси щодо об`єктів, яким не присвоєно ідентифікатор до подання заяви);

2) оприлюднює рішення про присвоєння, зміну, коригування адреси/відмову у присвоєнні, зміні, коригуванні адреси на своєму офіційному веб-сайті (у разі наявності);

3) забезпечує внесення інформації про присвоєння, зміну, коригування адреси/відмову у присвоєнні, зміні, коригуванні адреси (у тому числі копію рішення про присвоєння, зміну, коригування адреси/відмову у присвоєнні, зміні, коригуванні адреси) до Реєстру будівельної діяльності.

Рішення про відмову у присвоєнні, зміні, коригуванні адреси повинно додатково містити посилання на відповідну норму (пункт, статтю) законодавства із зазначенням, що саме порушено під час оформлення та подання документів, а також відомості про те, яке саме положення поданого заявником документа не відповідає вимогам законодавства.

При цьому Верховний Суд зауважив, що виконавчий комітет органу місцевого самоврядування є уповноваженим органом, що приймає рішення про присвоєння адреси об`єкту будівництва в межах населеного пункту, а у випадку неприйняття виконавчим комітетом рішення про присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна, таке рішення приймає відповідна районна державна адміністрація.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, цим висновком Верховний Суд підтвердив, що суб`єктивні цивільні права ОСОБА_1 відповідачами не порушуються і можуть бути захищені у позасудовий спосіб.

Щодо доводів апеляційної скарги про хибність покликань суду на ст. 263 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", яку доповнено Законом № 199-IX від 17.10.2019, то це лише не призвело до помилковості висновків про необґрунтованість вимог позивача, але і є належною нормою закону, яка регулює спірні правовідносини.

Так, частиною першою ст. 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Оскільки на час встановлення у серпні 2023 року неможливості ОСОБА_1 у реєстрації права власності на новозбудований житловий будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно діяла норма ст. 263 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", тому її судом застосовано правильно.

Тому доводи про неправильне застосування норм матеріального права спростовуються правильністю висновків суду попередньої інстанції.

Не заслуговують на увагу і аргументи заявника щодо порушення ч. 4 ст. 265 ЦПК України, адже є необґрунтованими і суперечать змісту оскаржуваного рішення.

Не можна погодитися через відсутність достатніх підстав і з посиланнями про відсутність оцінки суду щодо того, що рішення виконавчого комітету Костопільської міської ради №412 від 13.05.2010 "Про оформлення права приватної власності на будинковолодіння, яке знаходиться по АДРЕСА_2 ", сертифікат відповідності Державним будівельним нормам, стандартам і правилам РВ 000364 від 19.03.2010 та у державний акт на право приватної власності на земельну ділянку від 20.12.1994 серії РВ 00917 містять істотні розбіжності.

З приводу тверджень автора апеляційної скарги про недодержання судом положень процесуального законодавства, то відповідно до абз. другого ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Між тим, будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, матеріали справи не містять, заявником представлено не було, а апеляційним судом їх не було здобуто.

При цьому відсутні й обставини порушення норм процесуального права, які спонукали би до обов`язкового скасування судового рішення, що передбачено ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Не є подібними за своєю правовою природою, характеристиками та обставинами справи правовідносини, які були предметом перегляду Великої Палати Верховного Суду, про що прийнято постанову від 21 вересня 2022 року у справі №908/976/19, і спірні права та обов`язки. Оскільки висновок Великої Палати Верховного Суду у наведеній постанові не є релевантним, тому твердження представника позивача адвоката Євгеюка О.Є. з цього приводу на увагу не заслуговують.

З рештою покликань заявника також не можна погодитися внаслідок їх необґрунтованості.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine), рішення від 10 лютого 2010 року).

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального парва при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Євгеюка Олександра Євстафійовича залишити без задоволення, а рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 22 листопада 2024 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.О.Гордійчук

Н.М.Ковальчук