Житомирський апеляційний суд
Справа №275/628/24 Головуючий у 1-й інст. Данилюк О. С.
Категорія 10 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Борисюка Р.М., Шевчук А.М.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №275/628/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 20 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Данилюк О.С. в смт. Брусилів Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив поділити в натурі житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно 1 варіанту оціночно - будівельної та будівельно технічної експертизи від 03.04.2024 №1749/04-2024, припинивши спільну часткову власність його та ОСОБА_2 на зазначене домоволодіння.

В обґрунтування позову зазначав, що відповідно до рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 23 лютого 2022 року у справі №275/1061/21 за ним визнано в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 право власності на 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/3 частину вказаного домоволодіння. Стверджує, що з часу ухвалення рішення він увесь час самостійно несе витрати, пов`язані з утриманням будинку та прилеглої території, підтримує їх у належному стані, робить для цього необхідні ремонтні роботи, замінив непридатні для експлуатації вікна, систему опалення, відремонтував дах будинку та літньої кухні, сплачує комунальні послуги, за свій кошт опалює будинок взимку для підтримання його в належному стані. У свою чергу вказує, що відповідачка самоусунулась від догляду за спільним майном.

Стверджує, що відповідач за взаємною згодою спірний будинок поділити не бажає, через що він вимушений звернутись з даним позовом до суду. Зазначає, що відповідно до висновку експерта за результатами проведеної оціночно - будівельної та будівельно технічної експертизи від 03.04.2024 №1749/04-2024 визначено вартість будинку та два можливі варіанти поділу спірного майна з відступом від ідеальних часток співвласників. При цьому вважає, що поділ будинку за 1 варіантом, запропонованим експертом, незважаючи на збільшення його частки в житловому будинку до 73/100 частки, найбільш відповідає інтересам сторін, оскільки не потребує проведення значних ремонтно-будівельних робіт для забезпечення ізольованого користування приміщеннями, що мають бути виділені сторонам. Враховуючи вищевикладене просив задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 20 листопада 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Виділено в натурі у власність ОСОБА_1 2/3 частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з коридору 1-1 площею 10, 90 кв.м., кухні - їдальні 1-2 площею 15, 10 кв.м., ванни 1-3 площею 3, 10 кв.м., вітальні 1-5 площею 11, 60 кв.м., житлової кімнати 1-6 площею 11, 50 кв.м., житлової кімнати 1-8 площею 10, 30 кв.м., літньої кухні Д, погрібу Пгр, загальною вартістю 664 680 грн. Виділено в натурі у власність ОСОБА_2 1/3 частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з вітальні 1-4 площею 20, 20 кв.м., житлової кімнати 1-7 площею 10,10 кв.м., гаражу Г, загальною вартістю 333 520 грн.

Зобов`язано ОСОБА_1 для забезпечення ізольованого користування приміщеннями, виділеними йому, провести наступні ремонтно-будівельні роботи: - між коридором 1-1 та вітальнею 1-4, а також між житловою кімнатою 1-7 та житловою кімнатою 1-8 демонтувати дверні блоки з подальшим закладанням дверних прорізів; - між вітальнею 1-5 та житловою кімнатою 1-6 демонтувати суміжну перегородку; - для новоутвореної ізольованої квартири влаштувати автономні інженерні комунікації системи газопостачання, електропостачання, водопостачання, водовідведення, опалення. Зобов`язано ОСОБА_2 для забезпечення ізольованого користування приміщеннями, виділеними їй, провести наступні ремонтно-будівельні роботи: - між вітальнею 1-4 та житловою кімнатою 1-7 передбачити влаштування прорізу в міжповерховому перекритті та влаштувати сходи; - до зовнішньої стіни тильного фасаду житлового будинку (літ В), а саме вітальні 1-4 здійснити добудову сходів та тамбуру глибиною не менше 1,5 м, а також здійснити реконструкцію ганку; - в житловій кімнаті 1-7 передбачити заходи щодо зміни функціонального призначення з житлової кімнати на кухню (влаштування систем вентиляції, каналізації, водопостачання, газопостачання та інш.); - влаштувати нову перегородку з дверним прорізом, яка розділить вітальню 1-4 в частках: 1/4 та 3/4 з відповідним функціональним призначенням: санвузол та житлова кімната, в санвузлі передбачити заходи щодо влаштування систем вентиляції, каналізації, водопостачання та інш.; - для новоутвореної ізольованої квартири влаштувати автономні інженерні комунікації системи газопостачання, електропостачання, водопостачання, водовідведення, опалення. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за відступ від рівності часток в будинку в розмірі 787 грн. Повернуто ОСОБА_1 внесені на депозитний рахунок Брусилівського районного суду Житомирської області згідно квитанції №55РМ-М0Х2-М25Х-8К4А від 15.08.2024, 65 976,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про наявність між сторонами спору про розподіл домоволодіння, оскільки до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Вважає, що без врахування судом першої інстанції положень ст. 182 ЦК України щодо відсутності у сторін спору щодо державної реєстрації прав на нерухомість на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, ухваливши оскаржуване рішення без поділу земельної ділянки допустив порушення норм матеріального права. Вказує, що суд першої інстанції неправильно застосував абз. 2 ч.1 ст. 181 ЦК України, визначивши режим спірного домоволодіння як режим нерухомих речей. Зазначає, що здійснивши поділ житлового будинку, відокремивши його від земельної ділянки наданої померлому спадкодавцю на якій цей житловий будинок розташований, суд першої інстанції фактично здійснив тим самим зміну призначення майна та знецінення його, при цьому зобов`язавши як позивача так і відповідача, виконати для обох сторін будівельні роботи. Звертає увагу на те, що між позивачем та нею домовленості про порядок користування земельною ділянкою не було.

Стверджує, що суд першої інстанції не врахував її інтересів, чим порушив загальні засади цивільного законодавства. Звертає увагу на те, що суд першої інстанції не вирішив питання, чиїми силами та за чий рахунок повинен бути здійснений демонтаж існуючої єдиної системи життєзабезпечення спірного житлового будинку. Вказує, що суд першої інстанції не встановив, чи будуть спроможні сторони фактично виконати оскаржуване рішення за своїм фінансовим станом, адже роботи щодо утворення ізольованих квартир із влаштуванням окремих виходів та окремих систем життєзабезпечення, потребують значних фінансових вкладень. Звертає увагу на те, що суд першої інстанції не врахував її пояснень поданих 21.07.2024 та 14.09.2024. Вказує, що висновки суду першої інстанції щодо того, що вона не змогла отримати свідоцтво про право на спадщину є помилковими, оскільки їй було повідомлено про відсутність будь-якого майна у її померлого діда ОСОБА_4 .

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував технічної неможливості переобладнання будинку в ізольовані квартири із самостійним виходом, так як земельна ділянка на якій розташований житловий будинок і господарські будівлі та споруди, не приватизована та їй не присвоєно кадастровий номер, тобто відсутні ознаки домоволодіння. Вказує, що оскільки копію ухвали про відкриття провадження у справі вона отримала із запізненням та вчасно не змогла звернутися за правовою допомогою вона була позбавлена можливості пред`явити зустрічні позовні вимоги щодо земельної ділянки. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 20 листопада 2024 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 23 лютого 2022 року у справі №275/1061/21 за ОСОБА_1 визнано в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 право власності на 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_2 визнано в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 право власності 1/3 частину вказаного домоволодіння.

Право власності на частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зазначеному вище домоволодінні зареєстровано у встановленому законом порядку.

Згідно висновку експерта за результатами проведення оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи №1749/04-2024 від 03.04.2024 здійснити поділ житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за умови відступу від часток співвласників та вимог нормативно-правових актів вбачається технічно можливим за двома варіантами. При цьому за висновком експерта для ізоляції розділених частин житлового будинку у кожному з варіантів необхідно зробити певні перепланування та переобладнання з розробленням та затвердженням для цього проектної документації, та власником, частка якого збільшиться в результаті виділу майна в натурі, має бути сплачена іншому власнику відповідна грошова компенсація.

ОСОБА_1 обрано 1 варіант запропонованого експертом розподілу спірного будинку, за яким частка останнього збільшиться з 2/3 до 78/100, тобто на 10,7 кв.м. в одиницях площі житлового будинку, та згідно вказаного висновку експерта ним було внесено на депозитний рахунок суду згідно квитанції №55РМ-М0Х2-М25Х-8К4А від 15.08.2024, 65 976,00 грн в рахунок подальшої компенсації іншому співвласнику спірного домоволодіння ОСОБА_2 за зменшення її ідеальної частки у спільній частковій власності у вказаному домоволодінні при його поділі в натурі.

Запропонований експертом 2 варіант розподілу спірного житлового будинку та прибудинкових споруд найбільш відповідає розміру ідеальних часток співвласників у спірному домоволодінні (33/100 або 1/3 частка ОСОБА_2 та 67/100 або 2/3 частки ОСОБА_1 ), що є визначальним при розподілі будинку в натурі. При цьому ОСОБА_2 має бути сплачена ОСОБА_1 компенсація через відступ від ідеальних часток у спірному домоволодінні при його поділі в натурі у розмірі 787,00 грн.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині поділу спірного домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є обґрунтованими та вважав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід виділити в натурі у власність належні їм 2/3 та 1/3 частини вказаного домоволодіння відповідно до 2 варіанту розподілу спірного житлового будинку та прибудинкових споруд, запропонованого експертом за результатами проведення оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи №1749/04-2024 від 03.04.2024, зі стягненням на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 компенсації за відступ від рівності часток в домоволодінні та зобов`язанням зробити відповідні ремонтні роботи з метою забезпечення ізольованого користування виділеними приміщеннями. Щодо вимоги ОСОБА_1 про припинення права спільної часткової власності на спірне домоволодіння після його поділу в натурі, суд першої інстанції виходив з того, що поділ спірного домоволодіння в натурі шляхом виділення у власність належної частки сторонам у справі саме собою свідчить про припинення правового режиму спільної часткової власності на такий об`єкт, а тому окрема вимога припинити право спільної часткової власності є неефективним способом захисту порушеного права.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (частини перша-третя статті 358 ЦК України).

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (частина перша статті 364 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до частини другої статті 367 ЦК України у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку у спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

Тлумачення положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку про те, що поділ будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2012 року у справі №6-12цс13, а також у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №205/9065/15-ц, від 27 травня 2020 року у справі №173/1607/15 від 11 жовтня 2021 року у справі №607/14338/19-ц.

Відповідно до положень частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно висновку експерта за результатами проведення оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи №1749/04-2024 від 03.04.2024 здійснити поділ житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за умови відступу від часток співвласників та вимог нормативно-правових актів вбачається технічно можливим за двома варіантами. При цьому за висновком експерта для ізоляції розділених частин житлового будинку у кожному з варіантів необхідно зробити певні перепланування та переобладнання з розробленням та затвердженням для цього проектної документації, та власником, частка якого збільшиться в результаті виділу майна в натурі, має бути сплачена іншому власнику відповідна грошова компенсація.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 просив поділити спірний будинок за першим варіантом експертизи.

Відповідно до ст.3 ЦК України одними з загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що другий варіант розподілу спірного житлового будинку та прибудинкових споруд є найбільш доцільним, правильним та відповідає розміру ідеальних часток співвласників у спірному домоволодінні (33/100 або 1/3 частка ОСОБА_2 та 67/100 або 2/3 частки ОСОБА_1 ), що є визначальним при розподілі будинку в натурі.

Доводи апеляційної скарги щодо передчасності вимог ОСОБА_1 відносно поділу спірного домоволодіння через існування неприватизованої земельної ділянки під спірним будинком, яку також необхідно поділити при поділі будинку є необґрунтованими з огляду на наступне.

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з пунктами 4 і 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Визначення (зміна) предмета, підстав позову у спорі - це право, яке належить виключно позивачу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 просив поділити в натурі житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно 1 варіанту оціночно - будівельної та будівельно технічної експертизи від 03.04.2024 №1749/04-2024, припинивши спільну часткову власність його та ОСОБА_2 на зазначене домоволодіння.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, позовних вимог щодо земельної ділянки ані позивачем, ані відповідачкою заявлено не було.

З огляду на наведене, суд першої інстанції обгрунтовано розглянув справу в межах позивних вимог заявлених позивачем ОСОБА_1 .

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що сторони наділені правом на звернення до суду з позовом про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Доводи апеляційної скарги про те, що поділ спірного будинку є трудомістким та фінансово затратним, як для позивача, так і для відповідача, колегія суддів відхиляє, оскільки вони за своїм змістом зводяться до незгоди відповідача з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, а також свідчить про те, що відповідачка бажає, щоб будинок перебував у спільній часткові власності.

Інші наведені у апеляційні скарзі доводи не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення

Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 20 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 18 лютого 2025 року.

Головуючий

Судді