Провадження № 2/752/2722/25
РІШЕННЯ

Іменем України

24 лютого 2025 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Слободянюк А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет застави,

в с т а н о в и в :

У березні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, в якому просив суд стягнути в рахунок погашення заборгованості за договором позики № К221221-5 від 22 грудня 2021 року заставне майно, яким за договором застави є автомобіль марки «Мercedes-Веnz», модель S 500, шасі НОМЕР_1 , 2006 року випуску, колір -чорний, реєстраційний номер НОМЕР_2 , шляхом передачі рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність позивачу в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 973,96 грн.

Вимоги позовної заяви позивач ОСОБА_1 мотивував тим, що 22 грудня 2021 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики № К221221-5, відповідно до якого позивач передав відповідачу у власність грошові кошти в сумі 213 330,00 грн, які відповідач зобов`язувався повернути до 22 червня 2022 року.

22 грудня 2021 року між позивачем, як заставодержателем, та відповідачем, як заставодавцем, було укладено договір застави, відповідно до якого відповідач передав у заставу автомобіль марки «Мercedes-Веnz», модель S 500, шасі НОМЕР_1 , 2006 року випуску, колір - чорний, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Згідно вказаного договору застави, при несвоєчасному поверненні позики заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, у тому числі на підставі рішення суду. Відповідач порушив умови договору, не повернув грошові кошти згідно графіку, станом на 29 серпня 2024 року заборгованість складає 297 395,42 грн. У позові вказується попередній (орієнтований) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2024 року у справі відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про залишення позову без розгляду (а.с.37, 38).

26 листопада 2024 року відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позову заяву, в якому просить залишити позов без задоволення.

У відзиві на позовну заяву пояснює, що 22 грудня 2022 року відповідач звернувся до ПП «Кронвест» за адресою: м. Київ, вул. Саперно-Слобідська, 22, оф.1, з метою отримання кредиту сумі 6 000,00 доларів США, за умови сплати відсотків в сумі 300,00 доларів США в місяць, з виплатою на шість місяців. Під час отримання кредиту відповідачу було надано договір позики № К221221-5 від 22 грудня 2021 року, який значно різнився від обговорених умов, у договорі було вказано вже суму 7 800,00 доларів США, тобто з включеними в тіло кредиту відсотків.

Вказується, що під час підписання договору у формі, яку запропонували службові особи ПП «Кронвест», відповідач перебував в стані омани, при цьому зовсім не звернув уваги, що зі сторони кредитора виступає фізична особа, а не відома позивачу юридична особа. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника після укладання договору позики, в приміщенні офісу відповідачу було запропоновано оформити нотаріальний договір застави. Предметом застави виступав належний на прави власності відповідачу автомобіль марки «Мercedes-Веnz», модель S 500, шасі НОМЕР_1 , 2006 року випуску, колір - чорний, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Після підписання договору застави, на автомобіль відповідача було встановлено обладнання відстеження.

Відповідач 22 січня 2022 року сплатив в приміщенні офісу 300,00 доларів США, про що свідчить розписка службової особи ПП «Кронвест». Пояснює, що через військове вторгнення рф, офіс ПП «Кронвест» не працював, до червня 2022 року відповідач був позбавлений можливості сплачувати кошти за договором. 02 червня 2022 року відповідач сплатив суму у розмірі 320 доларів США, після цього звернувся з листом до ПП «Кронвест» про звільнення від нарахування відсотків та реструктуризацією боргу у зв`язку з тим, що відповідач мобілізований до ЗСУ, проте керівництво ПП «Кронветс» у розгляді даної пропозиції відмовило.

Відповідач вказує, що ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 26 вересня 2022 року (справа № 752/12699/22) відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, ухвалою цього суду від 21 листопада 2023 року зупинено провадження до припинення перебування відповідача у складі ЗСУ. Також вказується, що відповідач звернувся з позовом до Дарницького районного суду міста Києва до ОСОБА_1 про визнання недійсними договору займу у порядку захисту прав споживачів (справа № 753/16046/22), на даний час рішення у справі не прийнято. У відзиві відповідач ОСОБА_2 просить даний позов до нього залишити без задоволення (а.с. 41-60).

05 грудня 2024 року до суду надійшла від позивача ОСОБА_1 відповідь на відзив, в якій позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У відповіді на відзив зазначається, що відповідач вказує про звернення до ПП «Кронвест» у грудні 2022 року з метою отримання кредиту, тоді як між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спірний договір укладено 22 грудня 2021 року. Позивач критично ставиться до вказівки відповідача стосовного того, що договори було підписано відповідачем з невідомими особами. Позивач не погоджується з посиланням відповідача про те, що даний позов може потягнути подвійне стягнення з підстав наявності позову до нього щодо стягнення заборгованості за договором позики, та вказує, що у разі задоволення вимог за рахунок забезпечувального обтяження не у повному обсязі, основне зобов`язання не припиняється. У зв`язку з наведеним просить позов задовольнити (а.с.64-67).

Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що 22 грудня 2021 року між ОСОБА_1 (позикодавець), від імені якого діє ОСОБА_3 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Євтушок І.А. 02 липня 2021 року, та ОСОБА_2 (позичальник) укладено Договір позики № К221221-5 (далі договір позики) (а.с. 5).

Відповідно до п. 1 договору позики позикодавець передає у позику позичальникові у власність грошові кошти в сумі 213 330,00 грн, що за курсом продажу доларів США на день укладання договору (27,35 грн), еквівалентно 7 800,00 доларів США. Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строк та в порядку передбаченому цим договором, складатиме 7 800,00 доларів США за курсом АТ КБ «ПриватБанк» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 6 місяців з моменту укладення договору, тобто до 22 червня 2022 року.

У пункті 2 вказується, що сума позики, встановлена у п.1 договору позики, отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання у повному обсязі.

Пунктом 5 договору позики визначено графік повернення суми позики.

Згідно із п. 11 договору позики за прострочення виконання зобов`язань (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком) позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості за кожний день існування простроченої заборгованості.

Відповідно до п. 12 договору позики з метою забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань за договором позики, позичальник укладає договір застави транспортного засобу.

Пунктом 13 договору позики передбачено забезпечення виконання позичальником зобов`язань за цим договором. Предметом забезпечення є передача у заставу належного позичальнику рухового майна: автомобіль марки «Мercedes-Веnz», модель S 500, шасі НОМЕР_1 , 2006 року випуску, тип - загальний легковий седан, колір - чорний, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Як вбачається з розписки від 22 грудня 2021 року, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 , в особі ОСОБА_3 , грошові кошти в сумі 213 330,00 грн, що за курсом продажу доларів в АТ КБ «ПриватБанк» на день укладання договору складає 7 800,00 доларів США; зобов`язується повернути цю суму ОСОБА_1 в строк до 22 червня 2022 року (а.с. 8).

22 грудня 2021 року між ОСОБА_1 (заставодержатель), від імені якого діє ОСОБА_3 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Євтушок І.А. 02 липня 2021 року за реєстровим № 1511, та ОСОБА_2 (заставодавець) укладено Договір застави транспортного засобу (далі - договір застави), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Євтушок І.А. 22 грудня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 2838 (а.с.6-7).

За умовами п. 1.1 договору застави заставою забезпечується виконання зобов`язання застодавцем перед заставодержателем за Договором позики № К221221-5 від 22 грудня 2021 року, а саме повернення позики в строк до 22 червня 2022 рок у розмірі 213 330,00 грн, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПриватБанк» на день укладання цього договору еквівалентно 7 800,00 доларів США.

Згідно із п. 1.2 договору застави предметом застави є транспортний засіб марки «Мercedes-Веnz», модель S 500, шасі НОМЕР_1 , 2006 року випуску, тип - загальний легковий седан, колір - чорний, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Предмет застави належить заставодавцю ( ОСОБА_2 ) на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого 25 травня 2021 року, ТСЦ 8048. Предмет застави сторонами оцінено в сумі 300 850,00 грн, що на дату укладання договору застави складає 11 000,00 доларів США, виходячи з встановленого АТ КБ «ПриватБанк» на дату підписання цього договору курсу 1 долару США - 27,35 грн.

Згідно із п. 1.5 договору зазначено, що у разі невиконання заставодавцем умов зобов`язання за договором позики заставодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами відповідно до законодавства України та цього договору.

Заставодержатель має право стягнути предмет застави відповідно до законодавства України. За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету застави, погасити наявну заборгованість за договором позики, а також інші витрати, пов`язані з реалізацією предмета застави (пункт 2.4.3, 2.4.4).

Пунктом 2.4.5 договору застави встановлено, що у разі, якщо сум, виручених від реалізації предмету застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, заставодержатель має право одержати повне задоволення вимог відповідно до Закону України «Про заставу».

Звертаючись до суду з позовом позивач посилається на те, що відповідач у визначений строк борг не повернув, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість у розмірі 297 395,42 грн, яка еквівалентна 7 180,00 доларів США за курсом продажу доларів США в АТ «ПриватБанк» станом на день складення позовної заяви - 29 серпня 2024 року.

Зокрема, згідно з наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 9) за період з 22 грудня 2021 року по 29 серпня 2024 року відповідачем було сплачено 20 008,00 грн, що еквівалентно 620,00 доларів США. Зокрема, 22 січня 2022 року було сплачено грошові кошти в еквіваленті 300 доларів США, 02 червня 2022 року - 320 доларів США, що також підтверджує відповідач у наданому до суду відзиві на позов.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Згідно із ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмові формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Статтями 525, 530 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи встановлено, що за умовами Договору позики № К221221-5 від 22 грудня 2021 року строк повернення грошових коштів встановлено 22 червня 2022 року.

Відповідачем не надано доказів щодо повернення боргу у визначений строк.

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За частиною 1 статті 574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Частиною 2 статті 590 ЦК України передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу», застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання (ст. 3).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про заставу» заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 20 цього Закону звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.

За ст. 28 Закону України «Про заставу», передбачено, що застава припиняється, у тому числі, з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання, у разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно.

За ч.1 ст. 27 Закону України «Про заставу», застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

За ст. 28 Закону України «Про заставу», передбачено, що застава припиняється, у тому числі, з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання, у разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно.

Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Пунктом 1 частини першої статті 21 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» до забезпечувальних обтяжень належить застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 ЦК України, що виникає на підставі договору.

За змістом статті 22 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяження може забезпечувати виконання боржником дійсної існуючої вимоги або вимоги, яка може виникнути в майбутньому. За рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: 1) відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; 2) сплату процентів і неустойки; 3) сплату основної суми боргу; 4) відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов`язання або умов обтяження; 5) відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження.

У частині першій статті 23 Закону «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Частинами першою, третьою статті 24 Закону «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено порядок звернення стягнення на предмет застави. Зокрема, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет застави.

Така вимога узгоджується із частиною першою статті 27 Закону «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», згідно з якою обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Тобто законодавець визначив, що для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та зареєструвати в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

У статті 27 Закону «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачені вимоги до повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Це повідомлення повинне містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов`язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Згідно зі статтею 28 Закону «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов`язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов`язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов`язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону.

Вказані вимоги є імперативними і не виконуються на розсуд стягувача.

Закон «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пов`язує можливість звернення стягнення на предмет застави не лише з виконанням чи невиконанням боржником вимоги усунути порушення зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу, але й встановлює відповідний строк для такого виконання - протягом 30 днів, та пов`язує початок спливу вказаного строку з моментом реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а отже, і подальших дій зі звернення стягнення на предмет застави.

Тобто ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють звернення стягнення на предмет застави.

Саме такий правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2020 року у справі № 320/8269/15ц, який суд у відповідності до положень ч.4 ст.263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до ст.12, ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 79 ЦПК України визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як встановлено судом, в матеріалах справи відсутній витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна на підтвердження реєстрації в цьому реєстрі відомостей про звернення стягнення на транспортний засіб для перевірки виконання вимог, передбачених частиною третьою статті 24 Закону «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Також в матеріалах справи відсутні докази надіслання позивачем, боржнику - ОСОБА_2 повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та звернення стягнення на предмет застави.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 202/29241/13-ц (провадження № 14-118цс18) за позовом про звернення стягнення на предмет застави, стягнення грошових коштів вказано, що оскільки позивач не виконав вимог, передбачених статтею 24 Закону «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та не надав витягу з Державного реєстру обтяжень на підтвердження наявності чи відсутності інших обтяжувачів для перевірки виконання вимог, передбачених статтею 25 зазначеного Закону, суди зробили правильний висновок про відмову в задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет застави.

Отже невстановлення судом факту реєстрації в Державному реєстрі обтяжень відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження, а також факту надіслання повідомлення про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет застави свідчить про недотримання позивачем процедури звернення стягнення на заставлене майно та є підставою для відмови в задоволенні позовної вимоги про звернення стягнення на заставлене майно.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 973,96 грн, відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача.

На підставі викладеного, ст.ст.15-16,526,572,589 590 ЦК України, Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», Закону України «Про заставу», керуючись ст.ст.4-7,9-13, 76-81, 178, 258-259, 263-265, 279 ЦПК України, суд,

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263, 264-265, 279, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_4 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_5 .

Повний текст судового рішення складено 24 лютого 2025 року.

Суддя А.В.Слободянюк