Справа № 473/5806/24
РІШЕННЯ

іменем України

"14" лютого 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Москаленко С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вознесенську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ТОВ «Юніт Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому вказувало, що 23 вересня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало з ОСОБА_1 в електронній формі Договір кредитної лінії №781514698.

Відповідно до договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося відкрити на користь ОСОБА_1 кредитну лінію з лімітом у 17 750 грн зі строком користування протягом 30 днів (з можливістю продовження строку кредитування за ініціативою позичальниці або в порядку автопролонгації), а відповідачка зобов`язалася вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним: дисконтна процентна ставка 1,98 % від суми кредиту за кожен день користування коштами (застосовується в межах встановленого строку кредитування за умови належного виконання позичальницею зобов`язань); дисконтна процентна ставка при продовженні строку кредитування за ініціативою позичальниці (за умови повної сплати нею нарахованих процентів) 1,37 % на день від суми кредиту; базова процентна ставка 2,10 % від суми кредиту за кожен день користування коштами (застосовується в порядку перерахування нарахованих за дисконтною ставкою процентів при порушенні позичальницею умов кредитного договору).

У разі порушення позичальницею строку повернення кредиту строк кредитування автоматично продовжується на 1 календарний день, але не більше 90 календарних днів поспіль. Проценти за користування кредитом протягом вказаного строку підлягають до сплати за ставкою 2,98 % за кожен день користування кредитом.

28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало з ТОВ «Таліон Плюс» Договір факторингу №28/1118-01 (з подальшими додатковими угодами), за яким первісний кредитор за окремим Реєстром прав вимоги від 28 грудня 2021 року №166 відступив ТОВ «Таліон Плюс», як фактору, за плату право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №781514698 від 23 вересня 2021 року.

05 серпня 2020 року ТОВ «Таліон Плюс» уклало з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» Договір факторингу №05/0820-01 (з подальшими додатковими угодами), за яким ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за окремим Реєстром прав вимоги від 30 травня 2023 року №9 за плату право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №781514698 від 23 вересня 2021 року.

04 вересня 2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклало з ТОВ «Юніт Капітал» Договір факторингу №0409/24, за яким ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило позивачу за окремим Реєстром прав вимоги від 04 вересня 2024 року за плату право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №781514698 від 23 вересня 2021 року.

Позичальниця свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 83 722,47 грн, у тому числі:

- заборгованість за кредитом 17 749,40 грн;

- заборгованість за процентами за користування кредитом 65 973,07 грн.

Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідачки у повному обсязі.

08 листопада 2024 року від відповідачки ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позову, вказуючи на те, що:

- вона не укладала жодних кредитних договорів з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», а правочин, на підставі якого позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, є неукладеним, оскільки не відповідає вимогам закону щодо електронних правочинів, не містить підпису позичальниці, інших доказів погодження останньої з його умовами;

- матеріали справи не містять доказів виконання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» умов кредитного договору в частині видачі позичальниці кредиту;

- матеріали справи не містять належних доказів переходу прав вимоги за кредитним договором від первісного кредитора до позивача (надані на підтвердження цієї обставини договори факторингу укладені раніше дати складання кредитного договору, у матеріалах справи відсутні докази проведення розрахунків за договорами факторингу);

- нарахована заборгованість за відсотками підлягає зменшенню, оскільки є завищеною та неспівмірною з розміром заборгованості за кредитом (тілом кредиту);

Також у відзиві відповідачка ОСОБА_1 вказувала на недоведеність понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

14 листопада 2024 року представник позивача ОСОБА_2 надіслав на адресу суду відповідь на відзив, у якій не погодився з доводами відзиву. При цьому вказував, що кредитний договір та договори факторингу укладені у повній відповідності до вимог закону. При цьому, ОСОБА_1 повністю погодилася з умовами кредитного договору та підписала його шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Долучені до позову докази підтверджують факт виконання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» взятих на себе зобов`язань щодо видачі кредиту, факт переходу прав вимоги за кредитним договором від первісного кредитора до ТОВ «Юніт Капітал», неналежне виконання позичальницею умов договору, наявність та розмір заборгованості. Зі свого боку відповідачка не спростувала вказаних обставин, не надала доказів протилежного, у тому числі відповідних розрахунків.

Також вважав доведеним факт понесення позивачем та розмір витрат на професійну правничу допомогу.

В судове засідання представник позивача Тараненко А.І. не з`явився, проте в матеріалах справи (позові) міститься заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи за місцем її реєстрації, причину неявки суду не повідомила.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі представника позивача та відповідачки, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації та доказів для вирішення спору.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.

Зокрема, суд встановив, що 23 вересня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало з ОСОБА_1 в електронній формі Договір кредитної лінії №781514698.

Відповідно до договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося відкрити на користь ОСОБА_1 кредитну лінію з лімітом у 17 750 грн зі строком користування протягом 30 днів (з можливістю продовження строку кредитування за ініціативою позичальниці або в порядку автопролонгації), а відповідачка зобов`язалася вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним: дисконтна процентна ставка 1,98 % від суми кредиту за кожен день користування коштами (застосовується в межах встановленого строку кредитування за умови належного виконання позичальницею зобов`язань); дисконтна процентна ставка при продовженні строку кредитування за ініціативою позичальниці (за умови повної сплати нею нарахованих процентів) 1,37 % на день від суми кредиту; базова процентна ставка 2,10 % від суми кредиту за кожен день користування коштами (застосовується в порядку перерахування нарахованих за дисконтною ставкою процентів при порушенні позичальницею умов кредитного договору).

У разі порушення позичальницею строку повернення кредиту строк кредитування автоматично продовжується на 1 календарний день, але не більше 90 календарних днів поспіль. Проценти за користування кредитом протягом вказаного строку підлягають до сплати за ставкою 2,98 % за кожен день користування кредитом.

28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало з ТОВ «Таліон Плюс» Договір факторингу №28/1118-01 (з подальшими додатковими угодами), за яким первісний кредитор за окремим Реєстром прав вимоги від 28 грудня 2021 року №166 відступив ТОВ «Таліон Плюс», як фактору, за плату право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №781514698 від 23 вересня 2021 року.

05 серпня 2020 року ТОВ «Таліон Плюс» уклало з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» Договір факторингу №05/0820-01 (з подальшими додатковими угодами), за яким ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за окремим Реєстром прав вимоги від 30 травня 2023 року №9 за плату право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №781514698 від 23 вересня 2021 року.

04 вересня 2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклало з ТОВ «Юніт Капітал» Договір факторингу №0409/24, за яким ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило позивачу за окремим Реєстром прав вимоги від 04 вересня 2024 року за плату право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №781514698 від 23 вересня 2021 року.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).

Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір, що є предметом судового дослідження, був вчинений в електронній формі.

А тому на нього поширюються вимоги Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Згідно п.п. 5, 7 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції Закону, чинній на час укладення правочину) електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України (ч.ч. 1-4, 6-8, 12-13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції Закону, чинній на час укладення правочину)).

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції Закону, чинній на час укладення правочину)).

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 виконала алгоритм дій, направлених на укладення електронного кредитного договору та набуття прав та обов`язків позичальниці, зокрема зареєструвалася в електронній телекомунікаційній системі кредитодавця, заповнила відповідні електронні формуляри для отримання кредиту, зазначивши усю необхідну інформацію про свою особу (прізвище, ім`я по батькові; місце проживання; паспортні дані; ІПН; дані засобів зв`язку; реквізити своєї банківської картки для зарахування коштів тощо), підтвердила свою обізнаність з правилами надання коштів у кредит та погодження із запропонованими умовами кредитування, підтвердила укладення договору шляхом його підпису надісланим їй електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Виконання вказаного алгоритму дій відповідачкою свідчить про укладення електронного кредитного договору з дотриманням передбачених законом вимог.

Аналогічні правові висновки висловлював й Верховний Суд у подібних справах, зокрема у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20, від 18 червня 2021 року у справі № 234/8079/20, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20, від 12 серпня 2022 року у справі № 234/7297/20.

Таким чином, ОСОБА_1 уклала кредитний договір та набула статусу, прав та обов`язків позичальниці у кредитних правовідносинах з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.

Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078, ч. 1 ст. 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ст. 514, ч. 1 ст. 1084 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання шляхом перерахування позичальниці кредиту на її особисту банківську картку (реквізити якої зазначено останньою в заявці на видачу кредиту), що підтверджується копією Платіжного доручення від 23 вересня 2021 року (а.с. 35), а також копією довідки АТ «ТАСКОМБАНК» від 08 серпня 2024 року (а.с. 36-37).

Зі свого боку ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала.

За встановленого, до ТОВ «Юніт Капітал», як фактора, перейшли всі права кредитора, що виникли з кредитного договору №781514698 від 23 вересня 2021 року, у тому числі право вимоги сплати заборгованості за кредитним договором (що підтверджується долученими до позову договорами факторингу (в сукупності з додатками у вигляді укладених додаткових угод з реєстрами прав вимоги)).

Згідно розрахунків заборгованості за кредитним договором, станом на 30 травня 2023 року заборгованість за кредитним договором становить 83 722,47 грн, у тому числі:

- заборгованість за кредитом 17 749,40 грн;

- заборгованість за процентами за користування кредитом (за період з 23 вересня 2021 року до 19 лютого 2022 року) 65 973,07 грн.

Вказана заборгованість нарахована у повній відповідності до умов кредитного договору, зокрема, щодо процентів за узгодженими в кредитному договорі процентними ставками та в межах встановленого строку кредитування (з урахуванням повної сплати позичальницею процентів 23 жовтня 2021 року, у зв`язку з чим згідно п. 1.8 кредитного договору строк кредитування продовжився на 30 днів до 23 листопада 2021 року; з урахуванням умов договору про щоденну автопролонгацію строку кредитування до 90 днів при невиконанні позичальницею умов договору щодо своєчасного розрахунку до закінчення узгодженого сторонами строку користування кредитом, у зв?язку з чим строк кредитування автоматично продовжився до 19 лютого 2022 року).

Водночас, доводи відзиву про те, що нарахована заборгованість за відсотками є завищеною, спростовуються матеріалами справи, зокрема розрахунком заборгованості, з якого вбачаються, що проценти нараховані у повній відповідності до умов кредитного договору (про що суд зазначав вище).

Суд також не погоджується з доводами відзиву про те, що розмір відсотків за користування кредитом є неспівмірним з розміром заборгованості за кредитом (тілом кредиту), а тому підлягає зменшенню, оскільки розмір договірних процентів за користування кредитом, нарахованих відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, на відміну від відсотків, нарахованих згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України (за порушення позичальником грошового зобов`язання), не може бути зменшений навіть у разі, якщо він надмірно великий порівняно зі збитками кредитора (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16).

Тому вказана заборгованість на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Юніт Капітал» у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також підлягають стягненню 2 422,40 грн судового збору.

Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн, то в цій частині суд виходить з наступного.

Дійсно, відповідно до вимог ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України суд в залежності від результату розгляду справи зобов`язаний розподілити між сторонами витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав суду копію Договору про надання правничої допомоги від 09 вересня 2024 року №09/09/24-02, укладеного між ТОВ «Юніт Капітал» та АБ «Тараненко та партнери», з додатками у вигляді Додаткової угоди від 09 вересня 2024 року №9 із реєстром боржників, копії Протоколу погодження вартості послуг від 09 вересня 2024 року, копії Акту приймання-передачі наданих послуг від 09 вересня 2024 року, що містять перелік, опис та узгоджену сторонами вартість виконаних робіт, необхідних для надання правничої допомоги, зокрема: вивчення матеріалів справи 1 год, вартість послуги 500 грн; надання усної консультації - 1 год, вартість послуги 500 грн; складання позовної заяви 2 год, вартість послуги 5 000 грн (що відповідає узгодженим тарифам).

Проте у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.

Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором.

Даний спір є спором незначної складності, судова практика щодо яких є сталою і передбачуваною, справа не передбачає необхідності виконання значного обсягу дій та робіт, необхідних для її підготовки та розгляду.

Водночас є сумнівними з точки зору розумності адвокатські послуги щодо складання позовної заяви у стандартній справі незначної складності за ставкою, що значно перевищує середній розмір аналогічних послуг.

Отже, зважаючи на категорію даної справи, яка є нескладною, враховуючи усталену практику, суд вважає, що визначені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є завищеними і не являються співмірними, обґрунтованими і пропорційними об`єму здійсненої роботи та наданої послуги, складності справи, а тому дійшов висновку про необхідність зменшення розміру відшкодування витрат на правничу допомогу до 3 500 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідент. номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (01024, м. Київ, вул. Рогнідинська, 4-А, офіс 10; ) заборгованість за Договором кредитної лінії від 23 вересня 2021 року №781514698, що утворилася станом на 30 травня 2023 року, а саме: заборгованість за кредитом у розмірі 17 749 (сімнадцять тисяч сімсот сорок дев`ять) гривень 40 копійок; заборгованість за процентами за користування кредитом (за період з 23 вересня 2021 року до 19 лютого 2022 року) 65 973 (шістдесят п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят три) гривні 07 копійок, а всього 83 722 (вісімдесят три тисячі сімсот двадцять дві) гривні 47 копійок, а також 5 922 (п`ять тисяч дев`ятсот двадцять дві) гривні 40 копійок судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: О.В. Вуїв