Дата документу 12.02.2025
Справа № 501/4636/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Пушкарського Д.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Карпової Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Парус-Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Управляюча компанія «Парус-Сервіс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просить:

- поновити пропущений строк позовної давності із посиланням на карантинні обмеження та введений в державі воєнний стан починаючи з 24.02.2022;

- стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надання послуг з управління багатоквартирним будинком за період з 01.11.2021 по 31.10.2024 у розмірі 32067,60 грн., а також інфляційні витрати у розмірі 7834,60 грн., 3% річних у розмірі 2280,04 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 1269,24 грн. за період з 01.11.2019 по 31.01.2022;

- стягнути з відповідача понесені судові витрати пов`язані з оплатою судового збору у розмірі 3028,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_1 є співвласником нерухомого майна в багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 та відповідно є власником нерухомого майна, зокрема квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 66,5 кв.м., житловою площею 19,7 кв.м.; нежитлового приміщення №801-Н в будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 5,9 кв.м.; нежитлового приміщення №802-Н в будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 5,9 кв.м.; нежитлового приміщення №123-Н в будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 3,7 кв.м., згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.07.2024 (а.с.1-5, 10-14).

Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 24.06.2019 було зареєстровано ТОВ «Управляюча компанія «Парус-Сервіс», за адресою: Одеська область, місто Чорноморськ, вул.1 Травня 1П, ідентифікаційний код юридичної особи: 43063179, КВЕД: 68.32 управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту (а.с.9).

29.10.2019 року між ТОВ «Управляюча компанія «Парус-Сервіс» та співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 в особі ОСОБА_2 , уповноваженого зборами співвласників вказаного будинку, було укладено Договір №П-30-001 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком.

Відповідно до п.1, 3 Договору №П-30-001 від 29.10.2019, Управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу згідно з вимогами законодавства.

Послуга з управління полягає в забезпеченні управителем належних умов проживання та задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання та ремонту спільного майна та його прибудинкової території, і включає в себе: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем, утримання ліфтів, тощо; купівлю електричної енергії; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.

Пунктом 10 Договору №П-30-001 визначено, що ціна з управління становить 6,66 грн. за 1 кв.м. загальної площі нежитлового або житлового приміщення будинку та включає: витрати на утримання будинку в розмірі 4,44 грн. відповідно до кошторису витрат на утримання будинку; винагороду управителю в розмірі 2,2 грн. на місяць. Окремо оплачується прибирання будівельного сміття на поверхах, вартість за 1 поверх становить 400 грн. Плата за послугу з управління нараховується управителем і вноситься кожним співвласником не пізніше 10 числа поточного місяця.

Пунктом 24 Договору № П-30-001 визначено, що за несвоєчасне та/або не в повному обсязі внесення плати за послугу з управління співвласники сплачують управителю пеню в розмірі 0,01 відсотка від суми простроченого платежу, яка нараховується за кожний день прострочення, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожний день прострочення. При цьому загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100% загальної суми боргу. (а.с.14-18).

Відповідач ОСОБА_1 зазначена у списку співвласників квартир будинку АДРЕСА_1 , відповідно до Договору № П-30-001 від 29.10.2019 року (а.с.19-21).

Відповідно до акту приймання-передачі технічної документації на будинок АДРЕСА_1 , акту прийняття-передачі об`єкта в управління з балансу, протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку № 2/2019 від 04.10.2019 року, ЖБК «Парус 12» передав, а ТОВ УК «Парус-Сервіс» прийняло в управління будинок АДРЕСА_1 (а.с.23, 25-30).

Відповідач, являючись власником квартири АДРЕСА_3 та власником нежитлових приміщень будинку АДРЕСА_1 , користується наданими їй житлово-комунальними послугами, проте не виконує свого обов`язку зі сплати за житлово-комунальні послуги, тому у неї утворилася заборгованість, яка станом на 31.10.2024 року складає 32067,60 грн.

Вищезазначені обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 14.11.2024 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позивач та його представник про час і місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку. Розгляд справи просили проводити за їх відсутності та просили задовольнити позов повністю. Правом на уточнення позовних вимог не скористалися (а.с.116-117).

Відповідач ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи повідомлена в установленому порядку, до судового засідання не прибула, розгляд справи просила проводити за її відсутності.

У відзиві на позов відповідач заявлені позовні вимоги не визнала, у задоволенні позову просила відмовити, посилаючись на те, що не підписувала протокол зборів власників багатоквартирного будинку №2/2019 від 04.10.2019, на підставі якого укладено договір з позивачем про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Зазначила, що з лютого 2022 року проживає за межами України, та не є споживачем житлово-комунальних послуг. Просила застосувати строк позовної давності до вимог позивача та призначити судову почеркознавчу експертизу щодо підпису у протоколі зборів від 04.10.2019 року, який, за її словами, не належить їй (а.с.62-76, 83-104).

Таким чином, судовий розгляд відбувається за відсутності обох сторін, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Водночас сторона має бути зацікавлена у ході та результатах розгляду справи.

Суд, вивчивши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, що долучені до матеріалів справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 є співвласником нерухомого майна в багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 , зокрема власником квартири АДРЕСА_3 (66,5 кв.м, житлова площа 19,7 кв.м) та кількох нежитлових приміщень (а.с.1-5, 10-14).

24.06.2019 зареєстровано ТОВ «Управляюча компанія «Парус-Сервіс» (а.с.9).

29.10.2019 між ТОВ «Парус-Сервіс» та співвласниками будинку укладено Договір № П-30-001 про управління будинком (а.с.19-21).

Згідно умов договору, управитель зобов`язується надавати послуги з утримання будинку, а співвласники оплачувати їх. Вартість послуг: 6,66 грн. за 1 кв.м. на місяць. За несвоєчасну оплату нараховується пеня (а.с.14-18).

ОСОБА_1 зазначена в списку співвласників, однак не виконує зобов`язання зі сплати за житлово-комунальні послуги. Станом на 31.10.2024 року її заборгованість становить 32067,60 грн. (а.с.23, 25-30).

Положеннями ч.1 ст.13, ч.2 ст.264 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За змістом положень ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Встановлено, що між позивачем та відповідачем склались фактичні договірні відносини за відсутності письмового договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, але відповідач заперечує наявність таких відносин, посилаючись на відсутність відповідних угод, які б встановлювали відповідний розмір тарифів з оплати житлово-комунальних послуг.

Закон України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначає правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку.

Цей Закон, зокрема регулює відносини суб`єктів права власності щодо користування та розпорядження спільним майном співвласників у об`єднанні (ст. 2 Закону).

Об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання (ч.ч.1, 2, 4 ст.4 Закону).

До виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься, зокрема, - питання про використання спільного майна; затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників; прийняття рішення про реконструкцію та ремонт багатоквартирного будинку або про зведення господарських споруд тощо (ст. 10 Закону).

Відповідно до ст.15 Закону, співвласник зобов`язаний: виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; використовувати приміщення за призначенням, дотримуватися правил користування приміщеннями; забезпечувати збереження приміщень, брати участь у проведенні їх реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення; забезпечувати дотримання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин; не допускати порушення законних прав та інтересів інших співвласників; дотримуватися вимог правил утримання житлового будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі; відшкодовувати збитки, заподіяні майну інших співвласників; виконувати передбачені статутними документами обов`язки перед об`єднанням; запобігати псуванню спільного майна, інформувати органи управління об`єднання про пошкодження та вихід з ладу технічного обладнання; дотримуватися чистоти у місцях загального користування та тиші згідно з вимогами, встановленими законодавством. Статутом об`єднання можуть бути встановлені інші обов`язки співвласників.

Об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання, зокрема: встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; здійснювати для виконання статутних завдань господарче забезпечення діяльності об`єднання в порядку, визначеному законом; визначати підрядника, укладати договори про управління та експлуатацію, обслуговування, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення майна з будь-якою фізичною або юридичною особою; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів (ст.16 Закону).

Відповідно до ст.20 Закону, частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Частка участі співвласника квартири та/або нежитлового приміщення визначається відповідно до його частки як співвласника квартири та/або нежитлового приміщення. Спори щодо визначення частки співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, експлуатацію, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку вирішуються в судовому порядку.

Відповідно до ст.23 Закону, утримання і ремонт приміщень, які перебувають у власності, здійснюються відповідно до законодавства України. Власник квартири та/або нежитлового приміщення зобов`язаний відповідно до законодавства забезпечити використання, утримання, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт приміщень або їх частин без завдання шкоди майну і порушення прав та інтересів інших співвласників. Внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів.

Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Статтею 68 ЖК Української РСР передбачено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР.

Згідно статті 162 ЖК Української РСР передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), надалі Закон №1875-IV, житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Виконавець суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; виробник суб`єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги; власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі власник) фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку; внутрішньобудинкові системи мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку, споруди.

Згідно статті 13 Закону №1875-IV, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Статтею 19 Закону №1875-IV встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

За змістом статей 20, 21 Закону №1875-IV та пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572 (в редакції постанови Кабінету Міністрів № 5 від 14 січня 2009 року), власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону №1875-IV передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений у п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Закон передбачає, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Крім того, якщо споживач не відмовляється від оплати послуг, а оспорює об`єм наданих житлово-комунальних послуг виконавцем або їх якість, у справі повинні бути певні акти - претензії, як докази спростування заявленої суми стягнення. До таких висновків дійшли Верховний Суд у постанові по справі № 210/5796/16-ц від 18.03.2019 року та Верховний Суд України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15 та Верховний Суд у постанові від 25 березня 2020 року у справі №211/3347/18.

Верховний Суд у постанові від 02 квітня 2020 року по справі №757/29813/17-ц вказав, що не проживання відповідача у квартирі, яка належить йому на праві власності, та факт відсутності його реєстрації у цій квартирі не звільняє його, як власника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Вказана правова позиція сформульована у постановах Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №210/5796/16-ц, 18 грудня 2019 року у справі №522/2625/16-ц, 25 березня 2020 року у справі № 211/3347/18, 18 травня 2019 року у справі №176/456/17, постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 712/8916/17 від 07.07.2020 року.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 554/7740/17).

Таким чином, згідно зазначених норм закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Із матеріалів справи видно, що заборгованість за надання послуг з управління багатоквартирним будинком за період з 01.11.2019 по 31.10.2024 становить 32067,60 грн., а також позивач вимагає стягнення інфляційних витрат у розмірі 7834,60 грн., 3% річних у розмірі 2280,04 грн. і пені за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 1269,24 грн.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення заборгованості у розмірі 32067,60 грн. за період 01.11.2019 року по 31.10.2024 року, то суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1, 3 Договору №П-30-001 від 29.10.2019 року, Управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу згідно з вимогами законодавства.

Пунктом 10 Договору №П-30-001 визначено, що ціна з управління становить 6,66 грн. за 1 кв.м. загальної площі нежитлового або житлового приміщення будинку та включає: витрати на утримання будинку в розмірі 4,44 грн. відповідно до кошторису витрат на утримання будинку; винагороду управителю в розмірі 2,2 грн. на місяць. Окремо оплачується прибирання будівельного сміття на поверхах, вартість за 1 поверх становить 400 грн. Плата за послугу з управління нараховується управителем і вноситься кожним співвласником не пізніше 10 числа поточного місяця.

Як вже зазначалось вище, згідно ст.23 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» №2866-XII від 29.11.2001, утримання і ремонт приміщень, які перебувають у власності, здійснюються відповідно до законодавства України. Власник квартири та/або нежитлового приміщення зобов`язаний забезпечити використання, утримання, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт приміщень або їх частин без завдання шкоди майну і порушення прав інших співвласників. Внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів.

Відповідно до статті 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Статтею 68 ЖК Української РСР передбачено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до розрахунку заборгованості позивача, заборгованість відповідача ОСОБА_1 станом на 01.11.2024 року складає 32067,60 грн.

Позивач подав до суду заяву про поновлення строку позовної давності, в той час як відповідач просила відмовити у задоволенні позову як в частині позовної давності у зв`язку із пропуском, так і у зв`язку із тим, що вона не проживає в зазначеному будинку та не отримувала послуг з управління будинком.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна давність встановлюється тривалістю у три роки, в т.ч. строк позовної давності щодо вимог про стягнення інфляційних втрат та відсотків річних.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст.259 ЦК України).

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який продовжується до цього часу.

15.03.2022 Верховна Рада України прийняла Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" № 2120-IX, який набрав чинності 17.03.2022.

Цим Законом розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: "У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії".

Таким чином, статті 257, 258 ЦК України підпадають під перелік статей, строки яких продовжені на період дії в Україні воєнного стану.

Законом України "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" від 08.11.2023 №3450-IX, який набрав чинності 30.01.2024, у розділі "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України пункт 19 викладено в такій редакції: " 19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану."

Оскільки з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, і станом на 05.11.2024 року (дата подання позовної заяви) воєнний стан діяв на усій території України, позивач звернувся до суду з визначеними вимогами в межах строку позовної давності.

Суд відхиляє заяву позивача про поновлення строку позовної давності, оскільки перебіг строку позовної давності не пропущений, а був зупинений на період дії воєнного стану.

На підставі ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач є співвласником нерухомого майна, для якого позивач надає послуги з обслуговування та утримання спільної території та інфраструктури згідно з тарифами, затвердженими управляючою компанією. Відповідач користувався цими послугами і не заявляв претензій щодо їх якості або припинення. Рішення про укладення договору з управляючою компанією було прийнято на загальних зборах співвласників багатоквартирного будинку в установленому порядку та не оскаржувалося відповідачем. Це рішення є правомірним і дійсним.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач не користувався послугами, наданими позивачем. Відповідач не надав доказів сплати заборгованості або розрахунку, який спростовував би суму заборгованості, визначену позивачем.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Управлінська компанія «Парус-Сервіс» про стягнення заборгованості за надання послуг з управління багатоквартирним будинком за період з 01.11.2019 по 31.10.2024 на суму 32067,60 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Заперечення ж відповідача ОСОБА_3 не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи і не можуть бути прийняті судом.

Щодо стягнення з відповідача за період з 01.11.2019 по 31.01.2022 інфляційних витрат у розмірі 7834,60 грн., 3% річних у розмірі 2280,04 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 1269,24 грн., то суд зазначає наступне.

Встановлено, що відповідач, отримуючи надані послуги, не здійснював своєчасну їх оплату. У зв`язку з цим позивач у межах заявлених позовних вимог просить стягнути з відповідача, окрім основного боргу за надання послуг з управління багатоквартирним будинком, інфляційні витрати в розмірі 7834,60 грн., 3% річних у розмірі 2280,04 грн. та пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань в розмірі 1269,24 грн. за період з 01.11.2019 по 31.01.2022 (а.с.2-5).

Щодо вимог про стягнення пені, суд зазначає таке.

Відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, визначених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг.

Крім того, згідно з нормами Цивільного кодексу України, позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) становить один рік п.1 ч.2 ст.258 ЦК України).

Пунктом 24 Договору №П-30-001 визначено, що за несвоєчасне або неповне внесення плати за послугу з управління багатоквартирним будинком, співвласники зобов`язані сплачувати пеню в розмірі 0,01% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше 100% від суми боргу за кожен день прострочення.

У розрахунку заборгованості, наданому позивачем, пеня нараховувалась за період з 01.11.2019 по 31.01.2022. Однак суд зазначає, що пеня нараховується окремо за кожний місяць прострочення, що вимагає проведення розрахунку пені за кожен окремий місяць, виходячи з суми простроченого платежу за цей період. Відсутність деталізації нарахувань на кожен окремий місяць не дозволяє суду провести належну перевірку правомірності розрахунків.

Позивач просить поновити строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені. Однак, враховуючи відсутність деталізації розрахунку, суд не може оцінити правомірність вимог та застосування позовної давності до вимог про стягнення пені.

Посилання позивача на карантинні обмеження, введені в державі в період з 12.03.2020 по 30.07.2023, не є достатнім для поновлення строку позовної давності, оскільки згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони»), неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати належні приписи юридичних норм.

Зокрема, відповідно до п.15 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, строк позовної давності може бути продовжений лише у випадку, коли це прямо передбачено законодавством для конкретних категорій зобов`язань, а саме для зобов`язань, які виникли в умовах карантину, що були встановлені Кабінетом Міністрів України для певних видів договорів (наприклад, договори позики, кредиту, споживчого кредиту).

Проте, у випадку із житлово-комунальними послугами та вимогами про стягнення пені, загальні норми позовної давності не були змінені під час карантину. Закон не передбачає звільнення від нарахування неустойки чи пені за заборгованість саме через карантин, і тому застосування карантинних обмежень до позовів про стягнення пені є безпідставним.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення пені не ґрунтуються на належних доказах та не відповідають вимогам закону і договору. Оскільки розрахунок пені не деталізований і не підтверджений відповідними доказами, суд не має можливості оцінити правомірність нарахувань та їх обґрунтованість.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення пені з відповідача ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, то суд зазначає наступне.

Згідно з ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на природу спірних правовідносин, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія зазначеної норми Цивільного кодексу України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Постановою Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», яка застосовується з 24.02.2022 року, визначено особливості нарахування та оплати житлово-комунальних послуг під час воєнного стану. Однак, заборгованість відповідачу була нарахована за період до введення в Україні воєнного стану, що підтверджується Указом Президента України від 24.02.2022 №64.

Враховуючи зазначене, суд повинен визначити період, за який можливо стягнення заборгованості, що виникла у відповідача та перевірити розрахунок заборгованості наданий позивачем.

Матеріалами справи встановлено, що ТОВ УК «Парус-Сервіс» просить стягнути з відповідача за період з 01.11.2019 по 31.01.2022 інфляційні витрати у розмірі 7834,60 грн. та 3% річних у розмірі 2280,04 грн. Однак, суд вважає цей розрахунок завищеним, оскільки він не містить деталізації по кожному періоду.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, встановлено, що сума боргу станом на 11.01.2022 складає 13895,96 грн. (а.с.31).

Між тим за розрахунками проведеними судом сума боргу складає 13366,50 грн.

У межах заявлених позовних вимог і з урахуванням строку позовної давності, що становить три роки (з можливістю продовження на період воєнного стану), суд провів власний розрахунок заборгованості та приходить до наступного висновку.

Сума заборгованості за інфляційними втратами, згідно з розрахунками суду, складає 173,76 грн.

Сума заборгованості за 3% річних, згідно з розрахунками суду, складає 1620,00 грн.

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення інфляційних витрат і 3% річних за період з 01.11.2019 по 31.01.2022 підлягають частковому задоволенню. З відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ УК «Парус-Сервіс» слід стягнути інфляційні втрати у розмірі 173,76 грн. та 3% річних у розмірі 1620,00 грн.

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, то суд зазначає таке.

Відповідно до положень ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом ст.137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23 січня 2014 року у справі «EastWestAlianceLimited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року в справі № 826/841/17, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одним з основних елементів верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість та кількість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд повинен оцінити витрати сторони у справі на оплату правничої допомоги у сукупності з критеріями, на які звертає увагу Європейський суд з прав людини, ураховуючи реальні обставини їх понесення та необхідності таких трат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 та ч.8 ст.141 ЦПК України).

Позивач на підтвердження витрат на правничу допомогу надав договір про надання юридичних послуг від 26.08.24, рахунок №6/09 від 06.09.2024 на загальну вартість юридичних послуг у сумі 3000,00 грн., акт виконаних робіт №06/09 від 06.09.2024, платіжну інструкцію №780 від 06.09.204 про перерахування позивачем адвокату коштів у сумі 3000,00 грн., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.40-49).

Разом із цим відповідач ОСОБА_1 просить суд відмовити у задоволенні позову в частині стягнення витрат на правову допомогу (а.с.65).

При визначенні та розподілі судових витрат суд враховує критерії, визначені положеннями ЦПК України: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

При цьому враховує, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Заперечуючи вимоги позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу, відповідач не надала достатніх обґрунтувань чи доказів, які б спростовували надані позивачем документи або вказували на безпідставність витрат, що робить її заперечення не переконливими.

З огляду на предмет спору з урахуванням ціни позову, перелік наданих послуг ТОВ УК «Парус-Сервіс» ФК, наявність заперечень відповідача, враховуючи принципи справедливості та верховенства права, суд вважає, що витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. відповідають критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності та підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача.

Доводи відповідача, зокрема щодо того, що вона не підписувала протокол зборів власників багатоквартирного будинку №2/2019 від 04.10.2019 року, на підставі якого укладено договір з позивачем про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, а також твердження, що з лютого 2022 року проживає за межами України і не є споживачем житлово-комунальних послуг, суд не приймає до уваги. Суд зазначає, що, будучи власником житлового приміщення в багатоквартирному будинку, відповідач зобов`язана здійснювати платежі на утримання та ремонт спільного майна будинку, незалежно від факту її фактичного проживання або користування послугами.

У матеріалах справи є підтвердження витрат на управління та утримання спільного майна, які не були спростовані відповідачем. Тому, на підставі підтверджених витрат та обов`язку відповідача як власника, суми заборгованості на утримання спільного майна підлягають стягненню.

Доводи відповідача щодо того, що підпис у протоколі зборів власників багатоквартирного будинку від 04.10.2019 року не належить їй, а також її прохання про призначення судової почеркознавчої експертизи, суд не приймає до уваги. Суд зазначає, що навіть за умови, що підпис у протоколі не належить відповідачеві, це не звільняє її від обов`язку сплачувати внески на утримання спільного майна багатоквартирного будинку. Власники житлових приміщень зобов`язані здійснювати такі платежі, незалежно від того, чи підписували вони протокол зборів.

Суд також зазначає, що відповідно до ч.1 ст.106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Однак, надані відповідачем доводи щодо необхідності проведення судової почеркознавчої експертизи не мають суттєвого значення для вирішення спору, оскільки це не впливає на обов`язок відповідача щодо сплати внесків на утримання спільного майна.

Суд звертає увагу, що відповідач не спростувала надані позивачем документи, що підтверджують витрати на управління та утримання будинку, тому обов`язок відповідача щодо сплати внесків на утримання спільного майна залишається чинним. Відповідно, заборгованість підлягає стягненню.

Таким чином, суд не знаходить підстав для призначення експертизи щодо підпису, оскільки це не має впливу на зобов`язання відповідача.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 2359,69 грн. (3028 грн. х 33861,36 грн. : 43451,48 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Парус-Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «ПарусСервіс», , заборгованість за надання послуг з управління багатоквартирним будинком за період з 01.19.2021 по 31.10.2024 в розмірі 32067,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «ПарусСервіс», , за період з 01.11.2019 по 31.01.2022 інфляційні витрати у розмірі 173,76 грн., та 3% річних у розмірі 1620,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «ПарусСервіс», , судовий збір у розмірі 2359,69 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн.

У задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Парус-Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення пені, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Одеського апеляційного суду або через Іллічівський міський суд Одеської області тридцяти днів із дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя