КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

19 лютого 2025 року місто Київ

Справа № 761/37140/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7959/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ судді-доповідача Желепи О.В., суддів: Мазурик О.Ф., Поливач Л.Д.

вирішуючи заяву про самовідвід суддів Желепи О.В., Мазурик О.Ф., Поливач Л.Д.

в справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року (ухвалено у складі судді Аббасової Н. В.)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Бюро економічної безпеки України про витребування майна з чужого незаконного володіння та відшкодування шкоди

ВСТАНОВИВ

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 12.02.2025 року подав апеляційну скаргу.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2025, дану справу призначено судді-доповідачу Желепа О. В., судді, які входять до складу колегії: Мазурик О. Ф., Поливач Л.Д.

Судді Желепа О.В., Мазурик О.Ф. та Поливач Л.Д. подали заяву про самовідвід, яку обґрунтовували тим, що аналогічну апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року про відмову у відкритті провадження ухвалою Київського апеляційного суду від 28 січня 2025 року залишено без руху, а в подальшому, 7 лютого 2025 року, у складі колегії суддів Мазурик О.Ф., Желепи О.В., Поливач Л.Д., ухвалою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала. Тобто суддями вже було висловлено правову позицію та надано оцінку даній апеляційній скарзі, разом з тим у новій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає ухвалу неконституційною та такою, що перевищує суддівські повноваження. З огляду на викладені вище обставини та з метою усунення будь-яких обставин, які б могли викликати сумнів в об`єктивності та неупередженості суду, а також з огляду на правове значення результатів розгляду справи, процесуальну поведінку заявника, рух справи у суді апеляційної інстанції й зміст процесуальних документів, судді вважають, що наявні підстави для самовідводу.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно до ч. 3 ст. 39 ЦПК України самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Статтею 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Можливість неупередженого та об`єктивного розгляду справи є однією із фундаментальних засад здійснення правосуддя суддею. Дотримання цієї гарантії забезпечується як правом учасників справи на спростування цієї «процесуальної теореми» шляхом заявлення відводу судді, чим забезпечується його незалежність в кожному окремому провадженні, так і правом судді за наявності визначених процесуальним законодавством підстав заявляти самовідвід.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в п. 66 рішення у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 (заява № 7577/02) зазначив, що «безсторонність, в сенсі п. 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі -а саме, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів.

У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі».

Аналогічна правова позиція закріплена в п. 49, 52 рішення ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» від 09.11.2006 (заява № 33949/02), п. 28 рішення ЄСПЛ у справі «Газета «Україна-центр» проти України» від 15.07.2010 (заява № 16695/04).

Більше того, в п. 105 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» від 09.01.2013 (заява № 21722/11) суд дійшов висновку про те, що: «між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності».

Підходи щодо упередженості та безсторонності з боку суддів викладено у рішенні ЄСПЛ у справі «Мироненко та Мартиненко проти України».

У пунктах 66, 69, 70 цього рішення вказано, що згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності має визначатися для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції за допомогою об`єктивного та суб`єктивного критеріїв. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, які розглядаються, таку природу і ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім. Застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в його безсторонності.

Як установлено Бангалорськими принципами поведінки суддів, схваленими резолюцією Економічної і Соціальної Ради ООН № 2006/23 від 27.07.2006 «об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття».

Доцільність відводу судді від участі у розгляді справи у випадку, коли у стороннього спостерігача лише могли б виникнути сумніви в неупередженості судді підтвердила і Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 04 лютого 2020 року у справі № 908/137/18 (провадження № 12-106гс19), в якій дійшла висновку, що хоч поведінка судді-доповідача й не дає жодних об`єктивних підстав вважати, що вона не є безсторонньою або що їй бракує неупередженості під час розгляду справи, однак, враховуючи значення, яке має вирішення справи № 908/137/18 для правової системи України, а також для того, щоб за суб`єктивним критерієм з боку стороннього спостерігача не виникали сумніви в неупередженості судді-доповідача під час вирішення справи, клопотання про відвід судді-доповідача необхідно задовольнити.

Відповідно до частини другої статті 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

З матеріалів справи вбачається, що у справі № 761/37140/24(апеляційне провадження № 22-ц/824/6713/2025) ухвалою Київського апеляційного суду від 28 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року було залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання ухвали. Апеляційну скаргу було залишено без руху зокрема у зв`язку з несплатою скаржником судового збору.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 7 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2025, дану справу було призначено судді-доповідачу Мазурик О. Ф., судді, які входять до складу колегії: Желепа О. В., Немировська О. В.

Згідно протоколу автоматизованої зміни складу колегії суддів від 06.02.2025, суддю Немировську О. В., у зв'язку з припиненням повноважень, замінено на суддю Поливач Л. Д.

У поданій 12 лютого 2025 року апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що вважає розпорядження суддів Мазурик О.Ф., Желепи О.В., Поливач Л.Д. щодо сплати судового збору наклепницьким, неконституційним та таким, що перевищує повноваження. Також зазначив, що стягнення судового збору з позивача розцінює як переслідування.

Враховуючи, що суддями Желепою О.В., Мазурик О.Ф. та Поливач Л.Д. було висловлено позицію з питання обов`язку сплачувати судовий збір в ухвалі від 7 лютого 2025 року та висловлену недовіру колегії суддів у складі: Мазурик О.Ф, Желепи О.В., Поливач Л.Д. з боку учасника справи, з метою забезпечення гарантованого державою права на справедливий суд, уникнення в майбутньому ставлення під сумнів законності та обґрунтованості судового рішення у даній цивільній справі, недопущення потенційного конфлікту інтересів, з урахуванням висновків ЄСПЛ про те, що правосуддя має не лише здійснюватися, а має бути видно, що воно здійснюється, а також для того, щоб за суб`єктивним критерієм з боку стороннього спостерігача не виникали сумніви у неупередженості суддів, суд вважає за необхідне задовольнити заяву про самовідвід.

На підставі вищенаведеного, керуючись п.5 ч. 1 ст. 36, ст. 39 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

УХВАЛИВ

Заяву суддів Желепи О.В., Мазурик О.Ф. та Поливач Л.Д. про самовідвід задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від 12 лютого 2025 року на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Бюро економічної безпеки України про витребування майна з чужого незаконного володіння та відшкодування шкоди передати для проведення повторного автоматизованого розподілу.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді