Справа № 465/6424/24
Провадження 2/465/525/25
РІШЕННЯ

Іменем України

12.02.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого - судді Баран О.І.,

за участю секретаря судового засідання Щирби Ю.Ю.,

представника позивача: Новосельської М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу:

позивач: Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, в інтересах малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код юридичної особи в , місцезнаходження: м. Львів, вул. Ген. Чупринки, 85),

відповідач: ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Комунальне некомерційне підприємство Львівської обласної ради «Центр медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям» (, електронна пошта: , місцезнаходження: 79012, м. Львів, вул. Комаринця Т., буд. 2А),

предмет позову: позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, діючи в інтересах малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Франківського районного суду м.Львова із указаною позовною заявою, відповідно до якої просить суд:

- позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від її заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 є матір`ю малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, дитина була залишена без батьківського піклування та виявлена працівниками органів поліції, внаслідок чого відповідно до акта органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 14.02.2024, о 01:45 дитину влаштовано у лікарню ОСОБА_3 . У подальшому, малолітню влаштовано у Комунальне некомерційне підприємство Львівської обласної ради «Львівський обласний спеціалізований Будинок дитини «Мальви» (станом на момент розгляду справи перейменоване на Комунальне некомерційне підприємство Львівської обласної ради «Центр медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям»). Однак, з моменту поступлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний спеціалізований Будинок дитини «Мальви», відповідач відвідувала дитину вкрай рідко: у березні 13 разів, у квітні 9 разів, у травні не відвідувала взагалі, а у червні двічі. Водночас упродовж тривалого часу відповідач притягалася до адміністративної відповідальності. При цьому, із часу влаштування дитини у заклад матір не зверталася із заявою про повернення дитини на виховання.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 09.10.2024 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подачі заяв по суті справи.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 12.12.2024 закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті.

Відповідач правом на подання відзиву не скористалася.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору пояснень суду не надала.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила такі задовольнити. Додатково зазначила, що матір дитини своєю пасивною поведінкою продемонструвала відсутність будь-якої зацікавленості щодо дитини, що вказує на байдуже ставлення матері до дитини, до її долі, розвитку, здоров`я та життя в цілому. Крім цього, зазначено що відповідач веде безладний спосіб життя, є матір`ю іще двох старших дітей, доля яких також вирішується у судовому порядку. Подальше зволікання із прийняттям рішення у справі є неприпустимим, оскільки слід керуватися принципом забезпечення найкращих інтересів дитини, яка фактично рік продовжує залишатися без батьківського піклування. У той же час, відповідачу судом створено усі умови для реалізації процесуальних прав у справі, однак ОСОБА_2 такими не скористалась.

Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, скерованими на її зареєстроване місце проживання. Однак, такі повернулися на адресу суду без вручення у зв`язку із відсутністю адресата за указаною адресою.

Між тим, неможливість вручення судової повістки у зв`язку відсутністю адресата за вказаною адресою, відповідно до постанови Верховного Суду у постанові від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18, вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Крім цього, суд звернув увагу на те, що відповідач зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що знаходиться у безпосередній територіальній близькості із будівлею Франківського районного суду м. Львова, яким згідно із інформацією сайту судової влади та комп`ютерної програми «Д3» у цей же період часу здійснювався судовий розгляд справ про позбавлення її батьківських прав, відносно двох інших її старших дітей. У всіх справах указана одна і та ж адреса відповідача, що відповідає адресі скерування повідомлень про дату судового розгляду. Однак, до указаних справ, на відміну від справи, що розглядається, відповідач проявляла певну активність.

Суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача, як зважаючи на наявність для цього достатніх процесуальних підстав, так і з огляду на переконання про те, що вона, як сторона у справі, маючи можливість в розумні інтервали часу дізнатись про стан відомого їй судового провадження, таких заходів не вживала.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Комунальне некомерційне підприємство Львівської обласної ради «Центр медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям», у судове засідання не з`явився. Однак, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника третьої особи та підтримку позовних вимог в повному обсязі.

Суд, з`ясувавши доводи на які учасник справи посилаються як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, установив такі фактичні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №119 від 27.02.2024, батьками малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с. 4).

Відповідно до акта органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров?я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 14.02.2024, у лікарню ОСОБА_3 цього ж дня о 01:45 влаштовано дитину жіночої статі, віком 1,5 місяця (а.с. 6).

Відповідно до акта обстеження умов проживання від 14.02.2024, складеного начальником відділу «Служба у справах дітей» Франківського району, завідувачем сектору філії Франківського району Комунальної установи змішаного типу «Львівський міський центр соціальних послуг та реабілітації «Джерело», начальником сектору ювенальної превенції ЛРУП №2 за адресою: АДРЕСА_1 умови проживання не задовільні, в помешканні антисанітарія, розкидані речі, сміття та бруд, квартира захаращена непотрібними речами. Для проживання, навчання та розвитку дітей не створено умов. На момент обстеження ОСОБА_2 перебувала з ознаками алкогольного сп`яніння, поводилась неврівноважено, плакала, кричала, говорила незмістовно, не могла пояснити що саме трапилось. Також, ОСОБА_2 та її матір ОСОБА_5 перебувала з явними ознаками насильства (синці, подряпини, порізи, кров) (а.с. 7).

Розпорядженням голови Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 28.02.2024 №135 «Про влаштування малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Комунальне некомерційне підприємство Львівської обласної ради «Львівський обласний спеціалізований Будинок дитини «Мальви», малолітню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , влаштовано у КНП ЛОР «ЛОСБД «Мальви» (а.с. 8).

Відповідно до наказу управління «Служба у справах дітей» Львівської міської ради від 29.02.2024 №105, дитину, яка залишилась без батьківського піклування, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взято на первинний облік дітей, які залишились без батьківського піклування (а.с. 9).

Відповідно до інформації КНП ЛОР «Львівський обласний спеціалізований будинок дитини «Мальви» від 03.07.2024 № 249, з моменту поступлення ОСОБА_2 відвідувала свою доньку у березні 13 разів, у квітні 9 разів, у трав не відвідувала, у червні 2 рази (а.с. 10).

Відповідно до інформаційних листів Комунальної установи змішаного типу «Львівський міський центр соціальних послуг та реабілітації «Джерело» від 12.03.2024 №4-, від 24.04.2024 №4- фахівці Франківського відділення соціальної роботи Філії соціальної роботи та психологічної підтримки, 08.03.2024 та 11.04.2024 здійснювали візити за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначено, що ОСОБА_2 перебувала вдома, проте дверей не відчинила. Фахівці відділення поспілкувались з матір`ю через закриті двері та надали інформацію про соціальні послуги, які надає КУЗТ ЛМЦСПР «Джерело», проте від запропонованих послуг ОСОБА_2 відмовилась (а.с. 11-12).

Відповідно до листа Львівського районного управління поліції №2 від 26.12.2023, ОСОБА_2 упродовж 2023 року притягалась до адміністративної відповідальності, а саме: 12.01.2023 за ст. 173 КУпАП; 02.02.2023 за ч. 2 ст. 178 КУпАП, 18.04.2023 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; 12.11.2023 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 13).

12 серпня 2024 року складено Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_1 . У Висновку також враховано рішення Франківського районного суду м. Львова від 15.02.2023 у справі №465/2473/22, яким малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відібрано від матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав, а також факти звернення 14.03.2024 Франківської районної адміністрації з позовною заявою про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Окрім цього, враховано наявність у провадженні Франківського районного суду м. Львова цивільної справи №465/7268/23 за позовом Сихівської районної адміністрації як органу опіки та піклування до ОСОБА_2 про позбавлення її батьківських прав відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 14).

Ураховуючи імпліцитні процедурні вимоги, відповідач залучалася до процесу прийняття рішень, в тій мірі, яка є достатньою для забезпечення відповідного захисту її інтересів, беручи до уваги обставини справи, а також важливість прийнятих рішень.

Оцінка судом

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її належне виховання є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частини дев`ята-десята статті 7 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони тривалий час не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 686/16892/20, від 03.08.2022 у справі № 306/7/20, від 07.12.2022 у справі № 562/2695/20, від 11.01.2023 року у справі № 461/7447/17, від 06.12.2023 у справі № 545/560/21, від 05.02.2025 у справі № 211/5219/21.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06 зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

У рішенні від 10.09.2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.

За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 18.02.2021 у справі № 645/920/19, від 07.02.2022 у справі № 759/3554/20, від 12.02.2024 у справі № 202/1931/22, від 05.02.2025 у справі № 211/5219/21).

Суди мають здійснювати поглиблене дослідження всієї сімейної ситуації та цілого ряду факторів, зокрема фактичного, емоційного, психологічного, матеріального та медичного характеру, надавати збалансовану і розумну оцінку відповідних інтересів кожної особи при прийнятті найкращого для дитини рішення. Суди встановлюють справедливий баланс між різними конкуруючими правами та інтересами, забезпечуючи процесуальну справедливість усього процесу.

Наведені позивачем документально підтверджені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення матері від належного виховання своєї дитини, свідомого нехтування своїми обов`язками. Натомість відповідачка не надала жодного доказу, який би спростовував зазначене, що свідчить про її байдужість до долі дитини. З урахуванням наведеного, суд вважає встановленим, що відповідачка не займалася вихованням доньки, не виявляла до неї материнського піклування, що, зрештою і призвело до того, що дитина у такому ранньому віці, на сорок восьмому дні від народження, поміщена у лікарню Св. Миколая, на підставі акта органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров?я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 14.02.2024. Крім цього, з часу перебування дитини під опікою держави, біологічна матір вкрай рідко проявляла до дитини зацікавленість, що проявилось у кількості днів відвідування дитини, відмовою від запропонованих соціальних послуг, відсутністю звернення матері із заявою про повернення дитини на виховання, незважаючи на тривалий строк перебування дитини під опікою держави.

У постанові Верховного Суду від 15.09.2019 у справі № 661/2532/17 зазначено, що самого тільки факту заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав недостатньо, щоб підтвердити наявність справжнього та належного інтересу відповідача до власної неповнолітньої дитини. Мотиви такого заперечення можуть бути різними. Наприклад, це може бути пов`язане не з бажанням турбуватися про свою дитину, а з бажанням отримати у майбутньому піклування від неї. Тому до уваги мають братися всі обставини конкретної справи.

У постанові Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 398/4299/17 зроблено висновок, що лише зазначення відповідачем в апеляційній скарзі про його бажання піклуватися про дитину не спростовує факту його ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Верховний Суд зазначив, що позбавлення відповідача батьківських прав, здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав.

У постанові Верховного Суду 13.07.2022 у справі № 366/2047/18 зазначено, що суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Позбавлення відповідача батьківських прав здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав. Аналізуючи докази у справі, пояснення учасників справи, Верховний Суд погодився із обґрунтованістю висновків судів попередніх інстанції про те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та не бажає піклуватися про дитину, брати участі у його вихованні, не вчинив жодних дій аби налагодити відносини із сином, матеріально не забезпечує.

Керуючись ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, враховує указані вище висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 263 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права та застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб».

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини, позбавлення батьківських прав становить втручання в право, в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції, на повагу до його сімейного життя, яке гарантується п. 1 статті 8 Конвенції.

Дане втручання не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей.

Позбавлення відповідача батьківських прав, на думку суду здійснюється згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету.

У п. 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» (заява N 31111/04, рішення від 07.12.2006), Суд нагадав, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).

Тож, позбавлення відповідача батьківських прав, на думку суду здійснюється згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення її батьківських прав.

Відтак, виходячи з інтересів дитини, суд дійшов висновку про наявність підстав для позбавлення відповідачки її батьківських прав по відношенню до її малолітньої доньки, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, суд зазначає, що при зміні своєї поведінки та зміні обставин, згідно із ст. 169 СК України, відповідач не позбавлена права звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини

Відповідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Як визначено ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду (ч. 3 ст. 166 СК України).

Частиною 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Отже, враховуючи вказані положення матеріального права, суд дійшов висновку, що такі вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відтак, суд вважає за доцільне стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі (однієї чверті) заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття, що відповідатиме вимогам статей 182, 183, 191 СК України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі наведеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 263-265, 274, 279, 354, 430 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позовну заяву Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, в інтересах малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Центр медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям», про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно її малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі (однієї чверті) заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви, тобто з 20.08.2024 і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 17.02.2025.

Суддя: Баран О.І.