Справа № 462/6480/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2025 року, суддя Залізничного районного суду міста Львова Ліуш А.І., розглянувши в спрощеному позовному провадженні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди. З урахуванням зменшення позовних вимог, позов мотивував тим, що 29 червня 2023 р., у м. Львові, на перехресті вул. Кульпарківської - вул. Садової, сталося дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу Citroen Berlingo, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 , та транспортного засобу Volkswagen Golf, з номерним знаком НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдані матеріальні збитки. Страховиком - ПрАТ «СК «Інтер-Поліс», в якого застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , було визнано зазначену ДТП страховим випадком та 12 жовтня 2023 р. на рахунок ОСОБА_1 було зараховано страхове відшкодування від ПрАТ «СК «Інтер-поліс» в узгодженому розмірі 50 000 грн. З метою ремонту пошкодженого позивача, він звернувся до ФОП ОСОБА_3 , яким здійснено відновлювальний ремонт автомобіля після ДТП, вартість якого склала 83900 грн., та була сплачена позивачем. Відповідальність страховика - ПрАТ «СК «Інтер-поліс» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежується розміром вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу, яка згідно висновку експерта становить 68 550,63 грн. Таким чином, враховуючи обмеження відповідальності ПрАТ «СК «Інтер-поліс» встановлені законом, різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту) і обсягом відповідальності страховика (вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу), у розмірі 15349,37 грн., враховуючи положення ст. 1194 ЦК України, підлягає відшкодуванню саме ОСОБА_2 . Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_4 , відшкодування матеріальної шкоди в сумі 15 349,37 грн., відшкодування моральної шкоди в сумі 20 000 грн., стягнути понесені судові витрати в порядку ст. 141 ЦК України.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 25 вересня 2024 року, відзив, клопотання про витребування доказів та клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, - повернуто без розгляду адвокату Качмару І.О., внаслідок порушення п.2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України та не надання документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 03 жовтня 2024 року, клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та клопотання про витребування доказів, - повернуто без розгляду адвокату Качмару І.О., внаслідок порушення п.2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України та не надання документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Відповідно до ч.4 ст. 178 ЦПК України копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

Відповідно до аб. 2 ч. 2 ст. 183 ЦПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Враховуючи, що представником відповідача було подано документи разом із квитанціями «Укрпошти», які містять лише інформацію про адресатів (ПАТ СК «Інтер-Поліс» та ОСОБА_5 ), але не містять опису відправлених документів, суд обґрунтовано повернув їх без розгляду на підставі п.2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що відсутність підтвердження змісту відправлення не дає змоги встановити, які саме документи були направлені до адресатів, що унеможливлює їх належний процесуальний розгляд. В той же час, у встановленому законом порядку відзив відповідачем та його представником до суду направлено не було.

Представником відповідача було направлено на адресу суду додаткові пояснення, в яких він вказав, що ОСОБА_2 , проти позовних вимог заперечує у повному обсязі, вважає їх незаконними та необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення з огляду на наступне. Станом на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС», поліс №215191742 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За умовами даного полісу страхове відшкодування за спричинену майнову шкоду передбачене в розмірі до 160 000 грн. Разом з тим, Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інтер-Поліс», 12 жовтня 2023 року на рахунок позивача було виплачено страхове відшкодування у розмірі 50 000 грн. Разом з тим, зазначена виплата в розмірі 50 000 грн. позивачем у встановленому законом порядку оскаржена не була, та будь-яких вимог про сплату решти суми страхового відшкодування в межах страхового полісу позивачем до страхової компанії заявлено не було. Позивач, отримавши виплату від страхової компанії відповідача, з будь-якими заявами, в т.ч. про її перерахунок, до страхової компанії не зверталась, фактично погодившись з її розміром, та доказів зворотному матеріали справи не містять. Звертаючись з позовними вимогами та вказуючи на наявність невідшкодованих збитків, позивач посилається на рахунок-фактуру №235 від 23.08.2023р., акт виконаних робіт №235 від 05.07.2024 р. та платіжну інструкцію №@2PL103871 від 05.07.2024 р. Разом з тим, дані документи, на переконання представника відповідача не є належними доказами відповідно до ст. 77 ЦПК України, оскільки жодним чином не доводить те, що інформація, яка вказана у них, має відношення до ДТП, яке мало місце 29 червня 2023 року та пошкодженого внаслідок цього транспортного засобу Volkswagen Golf днз. НОМЕР_2 , належного позивачу. Таким чином, оскільки позивачем не розмежовано межі відповідальності винної особи та страховика, то в даному випадку покладення обов`язку на винуватця ДТП відшкодувати збитки в межах відповідальності страховика буде суперечити меті інституту страхування, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , слід відмовити. Щодо стягнення моральної шкоди, зазначив, що жодних належних, допустимих доказів того, що ОСОБА_1 , дійсно поніс душевних страждань в матеріалах справи немає. Таким чином, позивач жодним чином не обґрунтував, в чому саме полягала завдана йому моральна шкода, а тому в задоволенні вимоги про стягнення такої слід відмовити.

Представником третьої особи - Панасюком О.М. , направлено на адресу суду пояснення, в яких він зазначив, що з позивачем ОСОБА_1 , який є особою яка має право на отримання відшкодування, узгоджено розмір страхового відшкодування у сумі 50 000 грн., страховиком 12 жовтня 2023 року, здійснено виплату узгодженої суми страхового відшкодування на користь безпосередньо потерпілого ОСОБА_1 , що не заперечується самим позивачем, а отже виконано зобов`язання, передбачені договором обов`язково страхування № 215191742 та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Враховуючи вищевикладене, просив суд прийняти дані пояснення відносно позовної заяви ОСОБА_1 , долучити їх до матеріалів цивільної справи № 462/6480/24 та врахувати викладені у них обґрунтування при прийнятті рішення

Дослідивши докази, наявні у матеріалах заяви суд вважає, що позовні вимоги слід задовільнити повністю, з огляду на наступне.

Судом було встановлено, що постановою Залізничного районного суду м. Львова від 02 серпня 2023 року, ОСОБА_2 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 124 Кодексу України пАП. Так, згідно вказаної постанови 29 червня 2023 року, о 17 год. 30 хв., в м. Львові, на перехресті вулиць Кульпарківська-Садова, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Citroen Berlingo, д.н.з. НОМЕР_1 , під час зміни напрямку руху та перелаштовування, не переконався що це буде безпечно, не надав дорогу автомобілю Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП, транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. ОСОБА_2 , в судовому засіданні вину у вчиненому визнав /а.с.14/.

Власником транспортного засобу VOLKSWAGEN GOLF з номерним знаком НОМЕР_2 згідно свідоцтва про реєстрацію є ОСОБА_1 /а.с.10/.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу CITROEN BERLINGO з номерним знаком НОМЕР_1 , на момент ДТП відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 215191742 від 17.06.2023 р. була застрахована в ПрАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС» /а.с.7/.

30 червня 2023 року, ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС» з повідомленням про настання ДТП, що стверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, згідно якої, 29 червня 2023 року, о 17 год. 30 хв., в м. Львові, на перехресті вулиць Кульпарківська-Садова, керуючи автомобілем Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись прямо в лівій смузі та не виконуючи маневрів з правої смуги почав перелаштовуватися водій іншого транспортного засобу - Citroen Berlingo, д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок чого відбулося зіткнення /а.с.9/. Крім того, матеріали справи містять заяву ОСОБА_1 , до ПрАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС», про відшкодування завданої шкоди /а.с.8/.

07 липня 2023 року, представником страхової компанії було здійснено огляд пошкодженого автомобіля VOLKSWAGEN GOLF з номерним знаком НОМЕР_2 , за результатом огляду було складено відповідний протокол, що міститься в матеріалах справи /а.с.17/.

Страховиком було визнано зазначену ДТП страховим випадком та 12 жовтня 2023 року, на рахунок ОСОБА_1 було зараховано страхове відшкодування від ПрАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС» у розмірі 50 000 грн. /а.с.12/.

Згідно рахунку-фактури №235 від 23 серпня 2023 року, постачальником було продано, а платником придбано запчастини на загальну суму 83 900 грн. /а.с.18/. Вказане також стверджується актом виконаних робіт №235 від 05 липня 2024 року /а.с.22/.

Як вбачається з висновку експерта №6/24 судової транспортно-товарознавчої експертизи у справі №462/6480/24 від 25 вересня 2024 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику КТ3 Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження в результаті пошкодження в ДТП, яка сталась 29 червня 2023 року, станом на дату ДТП, становить: 68 550,63 грн. Вартість відновлювального ремонту КТ3 Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , без урахування фізичного зносу вузлів і деталей на момент ДТП, яка сталася 29 червня 2023 р., станом на дату ДТП, становить: 111 740,89 грн. Ринкова вартість КТ3 Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 без урахування аварійних пошкоджень на момент ДТП, яка сталася 29 червня 2023 р., станом на дату ДТП, становить: 506 653,72 грн. /а.са.78-95/.

Відповідно до платіжної інструкції № @2PL859274, вартість судової експертизи матеріального збитку автомобіля Volkswagen Golf д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 , становить 8 000 грн., які були перераховані на рахунок експерта Баранкова В.О. /а.с.96/.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України № 1961-IV від 01 липня 2004 року, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК України).

Отже, якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суд у постанові від 14 листопада 2024 року по справі № 442/6010/22, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2022 року по справі № 366/2985/19.

За змістом частини першої статті 28, статті 29 Закону України № 1961-IV від 01 липня 2004 року, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч. 2 ст. 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Тобто, страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування у межах вартості визначного матеріального збитку. Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 вересня 2019 року у справі № 545/425/17, від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15 та від 19 липня 2021 року у справі № 206/3219/15. Також подібні за змістом висновки, зокрема, щодо застосування положень ч. 2 ст. 1192 ЦК України, викладено у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 265/5388/20, від 18 травня 2022 року у справі № 761/11792/16, від 20 червня 2022 року у справі № 156/1162/20.

З огляду на вказане, враховуючи, що обов`язком страховика є відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, за обставин цієї справи у нього не виникло обов`язку повного відшкодування шкоди в межах ліміту відповідальності. Аналогічна позиція щодо встановлення обов`язку виплати страховиком страхового відшкодування у межах витрат, пов`язаних відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу викладена у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року по справі № 709/370/20, від 12 липня 2023 року у справі № 591/1861/22.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 вказано, що суд касаційної інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з товариства, працівник якого є винуватцем ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 15 жовтня 2020 року по справі № 755/7666/19 вказав, що відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суди не звернули уваги, що різниця між виплаченою ОСОБА_1 страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме ОСОБА_2, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, різниця між виплаченою позивачу страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді, зумовлена законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Тому саме відповідач, як особа винна у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.

Крім того, суд зазначає, що вищевказані позиції суду Верховного Суду спростовують твердження відповідача та його представника про те, що оскільки виплата в розмірі 50 000 грн., позивачем оскаржена не була, та будь-яких вимог про сплату решти суми страхового відшкодування в межах страхового полісу позивачем до страхової компанії заявлено не було.

Більше того, суд вважає за необхідне зазначити, що ДТП, що мало місце 29 червня 2023 р., у м. Львові, на перехресті вул. Кульпарківської - вул. Садової, сталося саме з вини відповідача ОСОБА_2 , який під час зміни напрямку руху та перелаштовування, не переконався що це буде безпечно, не надав дорогу автомобілю Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_2 .

Відтак, в ході розгляду справи беззаперечно встановлено, що ДТП спричинена відповідачем ОСОБА_2 , внаслідок недотримання правил дорожнього руху, вже завдала позивачеві значних незручностей та додаткових витрат, зокрема витрат на відновлення транспортного засобу, витрат часу на врегулювання наслідків аварії, витрат на залучення адвоката, часу на звернення до суду, а також моральних переживань, пов`язаних з втратою можливості повноцінного користування власним автомобілем. На переконання суду, у випадку, якщо сума страхового відшкодування не покрила повною мірою завдані позивачу збитки, саме відповідач зобов`язаний компенсувати різницю, оскільки саме його неправомірні дії стали причиною шкоди.

Також, окрім безпосередніх витрат на ремонт транспортного засобу, суд також враховує той факт, що внаслідок ДТП, спричиненої відповідачем ОСОБА_2 , істотно знизилася ринкова вартість автомобіля позивача. Незважаючи на проведення ремонтних робіт, факт потрапляння автомобіля в дорожньо-транспортну пригоду є важливим чинником, який впливає на його ціну при подальшому продажу. Тоді як втрата товарної вартості автомобіля є прямим наслідком завданої відповідачем шкоди.

Крім того, суд зазначає, що в разі, якщо відповідач вважає, що страхова компанія неправомірно відмовила у повному відшкодуванні або виплатила недостатню суму, саме ОСОБА_2 , вправі звернутися до неї з відповідною вимогою про стягнення відшкодування, а не перекладати додатковий тягар доказування та отримання відшкодування на позивача як на потерпілу сторону.

Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Частиною 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Так, в результаті протиправних дій відповідача ОСОБА_2 , - позивачу беззаперечно були заподіяні душевні страждання внаслідок протиправних дій відповідача та пошкодження належного йому майна. Суд погоджується з позицією позивача та вважає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась з вини відповідача, йому була заподіяна моральна шкода в розмірі 20000 грн.

В той же час, щодо твердження відповідача та його представника про те, що жодних належних, допустимих доказів того, що ОСОБА_1 , дійсно поніс душевних страждань в матеріалах справи немає, - суд зазначає наступне. Дослідженими в ході розгляду справи доказами чітко встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , здійснив ДТП, внаслідок чого постановою Залізничного районного суду м. Львова від 02 серпня 2023 року його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 124 КУпАП. Крім того, матеріали справи містять докази звернення позивача до страхової компанії для відшкодування завданих йому збитків, квитанції про купівлю запчастин для відновлення пошкодженого транспортного засобу та висновки експертів для встановлення дійсної вартості завданих збитків.

Відтак, сукупність досліджених в ході розгляду справи доказів стверджує те, що позивач був змушений витратити значну кількість часу та зусиль на процес відновлення своїх прав, що є прямим наслідком протиправних дій відповідача.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду, зокрема тій, що викладена у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 зазначено, що позивач зазнав душевних страждань у зв`язку з пошкодженням майна, та був змушений витрачати час на відновлення своїх прав, що порушило його звичний ритм життя та потребувало додаткових матеріальних затрат та моральних зусиль, що й стало підставою для відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, твердження відповідача та його представника про відсутність доказів душевних страждань спростовується матеріалами справи, які підтверджують не лише факт заподіяння шкоди, а й суттєві незручності, стрес та емоційні переживання, спричинені позивачу необхідністю її відшкодування.

Щодо судових витрат, суд зазначає наступне. За ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд звертає увагу, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Суд звертає увагу, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Так, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на сплату судового збору та 8000,00 грн. на проведення експертизи. В той же час, щодо витрат на правову допомогу в розмірі 12 000 грн., суд вважає за необхідне задовільнити частково, оскільки такі є надмірними та не узгоджуються зі складністю цивільної справи, оскільки така є малозначною.

Враховуючи вище наведене, суд вважає, що позивачу було надано професійну правничу допомогу, в розмірі 5 000 грн., які є сумірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим часом на надання таких послуг, відповідає критерію реальності витрат, розумності їх розміру, а також тому, що їх стягнення з відповідача не становить надмірний тягар та не суперечить принципу розподілу витрат. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду у справі №910/15944/17 від 24.01.2019 року.

Керуючись ст.ст.4,12,13,77,81,141,223,263-265,354ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» про відшкодування шкоди - задовільнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди в сумі 15 349 /п`ятнадцять тисяч триста сорок дев`ять/ гривень 37 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в сумі 20 000 /двадцять тисяч/ гривень

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 5000 /п`ять тисяч/ гривень

Позивач: ОСОБА_1 /адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 /.

Відповідач: ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 /.

Третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» /01033, місто Київ, вулиця Володимирська, 69, код ЄДРПОУ - 19350062/.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Залізничного районного суду міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А.І. Ліуш