Провадження №22-ц/812/256/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 лютого 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Лівінського І.В. та Локтіонової О.В.,

із секретарем судового засідання: Лівшенком О.С.

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників цивільну справу №486/1461/24 за апеляційною скаргою начальника Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тетеричко Ірини Анатоліївни на рішення, яке постановив Южноукраїнський міський суд Миколаївської області під головуванням судді Волощук Олени Олександрівни у приміщенні цього суду 18 грудня 2024 року, повний текст якого складений того ж дня, за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предметі спору: Другий відділ Державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», про зняття арешту з майна,

у с т а н о в и в :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися із позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі ПАТ КБ «Надра» або Банк), ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Другий відділ Державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)(далі Другий відділ Вознесенського ДВС), Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» (далі ТОВ «ФК «Інвест Хаус»), про зняття арешту з майна.

Позов мотивовано тим, що на початку липня 2024 року позивачам стало відомо, що на квартиру АДРЕСА_1 , власниками якої вони є накладено арешт постановою відділу ДВС Южноукраїнського міського управління юстиції у виконавчому провадженні №38328254 від 11 червня 2013 року. 12 червня 2013 року державний реєстратор речових прав на нерухоме майно вніс запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №386492816. Згідно з постановою про накладення арешту його накладено на житлову квартиру позивачів у цивільній справі, тоді як вони не були та не є боржниками у жодному виконавчому провадженню. Арешт накладено на квартиру, яка нібито належала ОСОБА_4 , який є боржником за виконавчим провадженням, та не має жодного відношення до спірної квартири, яка належить на праві власності позивачам. Боржник ОСОБА_4 не є та ніколи не був власником квартири, на яку накладено арешт. Квартира АДРЕСА_1 належить позивачам на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23 липня 1998 р. № НОМЕР_1 , виданого органом приватизації житла ВП «ЮУ АЕС», про що зроблено відповідний запис про державну реєстрацію 10 січня 2007 р. в реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивачі вважають дії відповідача незаконними та такими, що порушують охоронювані законом інтереси їх як власників нерухомого майна (квартири), на яке накладено арешт.

Посилаючись на викладене, позивачі просили зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , накладений постановою відділу ДВС Южноукраїнського міського управління юстиції, виконавче провадження №38328254 від 11 червня 2013 р.

У відзиві на позовну заяву ПАТ КБ «Надра» просило відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що за даними ЄОІС в ПАТ «КБ «Надра» наявний контрагент ОСОБА_4 , з яким укладено кредитний договір від 31 липня 2008 року №45/АПМБ/62/2008/840. Право вимоги за кредитним договором відступлено ТОВ «ФК «Інвест Хаус» у складі лоту GL2N79735, залишок заборгованості становить 73618,92 доларів США.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 03 грудня 2024 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ТОВ «ФК «Інвест Хаус».

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18 грудня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволені.

Знято арешт з квартири за адресою: АДРЕСА_2 , накладений постановою відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції від 11 червня 2013 року у виконавчому провадженні №38328254.

Рішення суду мотивовано тим, що станом на дату винесення постанови про накладення арешту на майно ОСОБА_4 як боржника у виконавчому провадженні квартира за адресою: АДРЕСА_2 йому не належала на праві власності, а перебувала у власності позивачів, які не є стороною виконавчого провадження, і накладений виконавчою службою арешт на цю квартиру порушує їх права як співвласників майна щодо вільного володіння, користування та розпоряджання належною їм квартирою.

В апеляційній скарзі начальник Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тетеричко І.А.(далі виконавець) вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального права, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, тому просить його скасувати та закрити провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду щодо того, що на дату винесення постанови про накладення арешту на майно ОСОБА_4 як боржника у виконавчому провадженні спірна квартира йому не належала на праві власності та перебувала у власності позивачів, які не є стороною виконавчого провадження, і накладений виконавчою службою арешт на цю квартиру порушує їх права як співвласників майна щодо вільного володіння, користування та розпоряджання належною їм квартирою, не відповідає фактичним обставинам справи, які суд у повній мірі не дослідив. До того ж судом прийнято рішення лише про зняття арешту з квартири за адресою: АДРЕСА_2 , який накладений постановою відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції від 11 червня 2013 року у виконавчому провадженні №38328254 без скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав та/або скасування державної реєстрації прав.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Кривіцька Ж.О. вказує, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, прийняв законне та обґрунтоване рішення на підставі вимог матеріального та процесуального права.

В суд апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися.

Від представника органу ДВС 05 лютого 2025 року надійшла заява про розгляд апеляційної скарги у відсутність представника відділу.

Зважаючи на вимоги частини 6, пунктів 1, 4 частини 7 статті 128, частин 1, 2, 4, 5 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення учасників справи, які не з`явилися, належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи, взявши до уваги також заяви представників сторін про розгляд справи в її відсутність.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним положенням закону.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановив суд першої інстанції, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, інформаційної довідки №386492816 від 11 липня 2024 року, власниками об`єкту нерухомого майна - квартири, місцезнаходження: АДРЕСА_2 , є: ОСОБА_5 (1/3 частка, підстава: свідоцтво про право власності на житло від 23 липня 1998 року № НОМЕР_1 , видане органом приватизації житла ВП «ЮУ АЕС», рішення про державну реєстрацію 10 січня 2007 року); ОСОБА_1 (1/3 частка, підстава: свідоцтво про право власності на житло від 23 липня 1998 року № НОМЕР_1 , видане органом приватизації житла ВП «ЮУ АЕС», рішення про державну реєстрацію 10 січня 2007 року); ОСОБА_2 (1/3 частка, підстава: свідоцтво про право власності на житло від 23 липня 1998 року № НОМЕР_1 , видане органом приватизації житла ВП «ЮУ АЕС», рішення про державну реєстрацію 10 січня 2007 року).

Також, в інформації зазначено обтяження нерухомого майна - арешт квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер обтяження: 1281562 на підставі постанови ВП №38328254 від 11 червня 2013 року, виданої Відділом ДВС Южноукраїнського міського управління юстиції. Відомості про суб`єктів обтяження: обтяжувач - відділ ДВС Южноукраїнського міського управління юстиції; особа, в інтересах якої встановлено обтяження -ПАТ «Комерційний банк «Надра Банк»; особа, майно/права якої обтяжуються ОСОБА_4 (а.с. 11, 12).

12 липня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Другого відділу ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області з приводу зняття арешту з квартири, оскільки вона не є стороною виконавчого провадження, за яким накладено арешт, не має боргів перед стягувачем, проте позивачу було роз`яснено право зняття арешту в судовому порядку (а.с. 13).

Згідно долучених до відзиву на позовну заяву документів представником ПАТ «Комерційний банк «Надра» документів за даними ЄОІС у ПАТ «КБ «Надра» наявний контрагент ОСОБА_4 , з яким укладено кредитний договір від 31 липня 2008 року №45/АПМБ/62/2008/840. Право вимоги за кредитним договором відступлено ТОВ «ФК «Інвест Хаус» у складі лоту GL2N79735, залишок заборгованості становить 73618,92 доларів США (а.с. 66-82).

Звертаючись із позовом про зняття арешту з квартири АДРЕСА_1 , позивачі посилались на те, що цей арешт порушує їх права власників, зокрема перешкоджає розпорядженню майном, тоді як вони не є боржниками у виконавчому провадження, в якому 11 червня 2013 року державним виконавцем було винесено постанову про її арешт, а боржник у цьому виконавчому провадженні ОСОБА_4 не є власником вказаної квартири.

Згідно з положеннями частин 1, 2 статті 59 Закону України 1404-VIII від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 57 Закону України № 606-XIV від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» (в редакції закону, чинній на час накладення арешту) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення останови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом.

За статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як правильно встановив суд першої інстанції, з матеріалів справи вбачається, що арешт на спірну квартиру АДРЕСА_1 накладено на підставі постанови державного виконавця органу ДВС за виконавчим провадженням №38328254, боржником в якому є відповідач ОСОБА_4 .

Водночас співвласниками квартири АДРЕСА_1 як станом на час накладення на квартиру арешту, так і на теперішній час є позивачі ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які через наявність арешту позбавлені можливості розпоряджатися на власний розсуд своїм майном.

Враховуючи, що станом на дату винесення постанови про накладення арешту на майно ОСОБА_4 як боржника у виконавчому провадженні квартира за адресою: АДРЕСА_2 , йому не належала на праві власності, та перебувала у власності позивачів, які не є стороною виконавчого провадження, і накладений виконавчою службою арешт на цю квартиру порушує їх права як співвласників майна щодо вільного володіння, користування та розпоряджання належною їм квартирою, суд обґрунтовано задовольнив позов та скасував арешт, накладений постановою відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції від 11 червня 2013 року у виконавчому провадженні №38328254, оскільки його було накладено всупереч вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Так, посилання в апеляційній скарзі на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, які суд у повній мірі не дослідив, є неконкретним, оскільки не зазначено, яким саме обставинам суперечать висновки, яких дійшов суд, і що саме не було ним досліджено.

Щодо аргументу про те, що суд вирішив лише про зняття арешту з квартири без скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав та/або скасування державної реєстрації прав, то апеляційний суд його відхиляє з таких міркувань.

Суд, ухвалюючи рішення саме про зняття арешту з квартири, застосував спосіб захисту прав позивачів в межах їх позовних вимог. При цьому такий спосіб захисту повністю відповідає тому, що визначений частиною 1 статті 59 Закону України 1404-VIII від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження». До того ж відповідно до частини 2 цієї статті Закону у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Тобто подальше виконання рішення суду про зняття арешту з майна боржника покладається саме на виконавця.

За такого апеляційний суд, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно встановив обставини справи на підставі належним чином відповідно до статті 89 ЦПК України оцінених доказів, правову природу спірних правовідносин та ухвалив законне і обґрунтовано рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права, а тому в силу статті 375 ЦПК України відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

З огляду на результати апеляційного провадження та положення частини 13 статті 141 ЦПК України відсутні підстави для розподілу судових витрат, які в цій справі покладаються на відповідачів.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення, рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: І.В. Лівінський

О.В. Локтіонова

________________________________________

Повний текст постанови складений 25 лютого 2025 року