Житомирський апеляційний суд
Справа №292/1122/24 Головуючий у 1-й інст. Гуц О. В.
Категорія 101 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Борисюка Р.М., Шевчук А.М.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №292/1122/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Червоноармійського районного суду Житомирської області від 08 січня 2025 року, постановлену під головуванням судді Гуц О.В. в селищі Пулини Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, у якій просив встановити факт перебування його на утриманні рідного брата - ОСОБА_5 , який зник безвісти за особливих обставин - 17.02.2023 року.

В обґрунтування заяви зазначав, що його брат ОСОБА_5 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №350 від 23.12.2022 був призваний до Збройних Сил України відповідно до Мобілізаційної директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 24.02.2022 №32/321/501/13т та згідно Указу Президента України від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення та призначений на посаду стрільця 1 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 . Вказує, що 17.02.2023 під час штурмових дій та обстрілів противником зі сторони збройних сил російської федерації поблизу н.п. Парасковіївка Донецької області, захищаючи волю та незалежність України його брат ОСОБА_5 зник безвісти, про що було повідомлено його матір ОСОБА_2 . Зазначає, що по факту зникнення безвісти його брата ОСОБА_5 , 10.03.2023 була подана заява до відділення поліції №4 (смт Хорошів) Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області, яка зареєстрована за №1291 та на її підставі відкрито кримінальне провадження №0000069 від 11.03.2023 з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК України, яке передано за підслідністю до слідчого відділу Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області, де знаходиться на даний час в провадженні.

Вказує, що він є інвалідом 2-ї групи з дитинства, має дуже поганий стан здоров`я, тому з вересня 2020 року перебував на утриманні свого брата ОСОБА_5 . Зазначає, що розмір його пенсії, яку він отримує, є явно неспіврозмірним з витратами на його лікування, тому його брат ОСОБА_5 постійно допомагав йому як грошовими коштами, продуктами харчування, так і медикаментами. Стверджує, що з початку 2020 року ОСОБА_5 працював на приватному будівництві та отримував заробітну плату, крім того, будучи мобілізованим, був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення. Вказує, що заробітна плата за період виконання обов`язку військової служби з грудня 2022 року та додаткові винагороди ОСОБА_5 становили більш ніж 100 000 грн., тому що він знаходився на передовій, де пропав безвісти та, на його переконання, загинув. Звертає увагу на те, що встановлення факту перебування на утриманні брата необхідне йому для отримання виплати грошового забезпечення. Враховуючи вищевикладене просив задовольнити заяву в повному обсязі.

Ухвалою Червоноармійського районного суду Житомирської області від 08 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні залишено без розгляду. Роз`яснено заявнику, що залишення без розгляду заяви не позбавляє його права звернутися до суду за захистом свого права в порядку позовного провадження.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Звертає увагу на те, що його заява про встановлення факту перебування його на утриманні рідного брата ОСОБА_5 жодним чином не стосується права на спадкування та взагалі не впливає на права та обов`язки інших спадкоємців: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які є спадкоємцями першої черги зниклого безвісти ОСОБА_5 . Вказує, що спору щодо спадкових прав заінтересованих осіб по справі не має. Також зазначає, що спору про право не може бути із заінтересованою особою - військовою частиною НОМЕР_1 . Вважає, що його заява про встановлення факту перебування на утриманні має розглядатися саме в порядку окремого провадження. Стверджує, що встановлення факту перебування на утриманні необхідне для забезпечення реалізації його права на отримання грошового забезпечення військовослужбовця, його рідного брата - ОСОБА_5 , який зник безвісти під час захисту Батьківщини у відповідності до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх. Враховуючи вищевикладене просить скасувати ухвалу Червоноармійського районного суду Житомирської області від 08 січня 2025 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначений частиною першою статті 315 ЦПК України.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення перебування фізичної особи на утриманні.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

У постанові Верховного Суду від 19 березня 2021 року у справі №643/14985/18-ц (провадження №61-14325св19) вказано, що для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, в необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них. Тобто критерієм наявності спору про право у справах окремого провадження є сама можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок встановлення певного факту навіть за відсутності заперечень таких осіб. З точки зору закону під спором про право у справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.

Частиною шостою статті 294 ЦПК України визначено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2022 року в справі №139/122/14-ц (провадження №61-3238св22) вказано, що: «під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів відсутній спір про право».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 січня 2023 року в справі № 198/99/15-ц (провадження № 61-7049св22) вказано, що: «згідно з частиною шостою статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Отже, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права».

Звертаючись до суду із даною заявою, ОСОБА_1 просив встановити факт перебування його на утриманні рідного брата - ОСОБА_5 , який зник безвісти за особливих обставин - 17.02.2023 року. Вказував, що встановлення факту перебування на утриманні необхідне для забезпечення реалізації його права на отримання грошового забезпечення військовослужбовця, його рідного брата - ОСОБА_5 , який зник безвісти під час захисту Батьківщини у відповідності до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх.

Встановлено, що ОСОБА_5 проходив службу у лавах ЗСУ та зник безвісти.

Вказана обставина є підставою для застосування положень Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх.

Зокрема, вказаним Порядком виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884 передбачено, що виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

Виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей: військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня їх звільнення включно; військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Окрім того, встановлення факту про який просить заявник, в подальшому є підставою для застосування положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Як регламентовано статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті. До членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; один із подружжя, який пережив загиблу (померлу) особу; батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відтак, встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні свого брата - ОСОБА_5 матиме наслідком виникнення прав у останнього на виплату належного грошового забезпечення солдата ОСОБА_5 як такого, що зниклий безвісти, а у випадку його загибелі на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті).

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що заінтересовані особи - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які є доньками ОСОБА_5 не визнають вимог викладених у заяві про встановлення факту перебування на утриманні та заперечують право ОСОБА_1 на отримання грошового забезпечення, як особі, що перебувала на утриманні військовослужбовця, що фактично унеможливлює розгляд заяви ОСОБА_1 у порядку окремого провадження.

Подібні висновки у аналогічних справах про встановлення факту викладені у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі №759/1894/23, провадження №61-14701св23, від 01 травня 2024 року у справі №758/3298/23, провадження №61-1305 св 24, від 13 червня 2024 року у справі №357/10078/22, провадження №61-15033св23.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення заяви без розгляду, оскільки вбачається спір про право. Встановлення вказаного факту не носить безспірний характер, оскільки встановлення цього факту може вплинути на права та обов`язки заінтересованих осіб.

Висновок суду першої інстанції про наявність спору є обґрунтованим та відповідає нормам цивільного процесуального закону.

Заява про встановлення факту перебування на утриманні може розглядатися за правилами окремого провадження у разі відсутності спору, водночас у даній справі, заінтересовані особи, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заперечують проти задоволення заяви ОСОБА_1 .

Відтак, доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують, а свідчать про неправильне тлумачення заявником норм процесуального права.

Крім того, оскаржуване судове рішення не перешкоджає реалізації права ОСОБА_1 на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів шляхом звернення з відповідними вимогами в порядку позовного провадження.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права й підстав для її скасування, не вбачає.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Червоноармійського районного суду Житомирської області від 08 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 18 лютого 2025 року.

Головуючий

Судді