ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року Фастівський міськрайонний суд Київської області

в складі:

головуючого судді: Осаулової Н.А.,

за участю секретаря: Слюсар Я.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Фастові у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Фастівської міської ради про визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) через представника ОСОБА_2 звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області через систему «Електронний суд» з позовом до Фастівської міської ради (далі відповідач), у якому просила суд визнати за нею право власності на садибний житловий будинок загальною площею 40,1 кв.м житловою площею 26,8 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, розташований у АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги, з урахування позовної заяви у редакції від 01.11.2024 року, обґрунтовані тим, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Малоснітинської сільської ради народних депутатів протокол №5 від 30 травня 1994 року ОСОБА_1 надано земельну ділянку площею 0,25 га в АДРЕСА_1 під будівництво житлового будинку. Відповідно до рішення №6 від 14 липня 2005 року 21 сесії Малоснітинської сільської ради народних депутатів №14 скликання ОСОБА_1 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га в АДРЕСА_1 для ведення особистого підсобного господарства. Відповідно до довідки №04.2.24/426 від 27 вересня 2022 року Малосністинського старостинського округу, житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 25 вересня 2022 року замовлено й отримано технічний паспорт та Витяг із реєстру містобудівної діяльності на вказаний будинок. У реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація про реєстрацію об`єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 . У той же час, позивачем не оформлено право власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок в АДРЕСА_2 . У позасудовому порядку позивач не може підготувати документи для оформлення права власності на нерухоме майно, що змушує її звернутись до суду з даним позовом.

Позивач у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, направив до суду заву про розгляд справи у відсутність їх представника.

Ч. 1 та ч. 3 ст. 211 ЦПК України визначено, що розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Осаулової Н.А. від 06.11.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 15.01.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено наступне.

Рішенням засідання Виконавчого комітету Малоснітинської сільської ради народних депутатів, оформленого протокол №6 від 30 травня 1994 року, ОСОБА_1 надано земельну ділянку площею 0,25 га в с. Велика Офірна Фастівського району Київської області під будівництво нового житлового будинку. ОСОБА_1 зобов`язано протягом 6 місяців одержати у районного архітектора проект забудови садиби, закінчити будівництво нового житлового будинку протягом 3 років з часу відведення і здати будинок приймальній комісії сільської ради. ОСОБА_1 попереджено, що при неосвоєнні земельної ділянки протягом 2 років або використання її за не призначенням, вона втрачає право користування земельною ділянкою; будівництво з істотним відхиленням від затверджених цим рішенням вважається самовільним і тягне наслідки, передбачені ст. 105 ЦК України.

У той же час, у матеріалах справи відсутні відомості, що протягом встановленого строку ОСОБА_1 одержано у районного архітектора проект забудови садиби, закінчено будівництво нового житлового будинку та здано будинок приймальній комісії сільської ради, а отже вона не скористалась правом, наданим вищевказаним рішенням.

У подальшому, відповідно до рішення №6 від 14 липня 2005 року 21 сесії Малоснітинської сільської ради народних депутатів №14 скликання, ОСОБА_1 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га в АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та надано дозвіл на виготовлення державного акту, затверджено матеріали інвентаризації та внесено зміни у земельно-кадастрову документацію.

Тобто, даним рішення надано можливість позивачу оформити право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно до довідки №04.2.24/426 від 27 вересня 2022 року Малосністинського старостинського округу, житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 .

Також у матеріалах справи наявний Витяг із реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва №540 від 25 вересня 2022 року, де вказана адреса будинку АДРЕСА_1 , адреса згідно експериментального порядку не присвоювалася, та технічний паспорт на вказаний будинок станом на 26 вересня 2022 року.

При цьому, у реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація про реєстрацію об`єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 2 ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Так, відповідно до ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законами. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Приписами статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, враховуючи, що відповідно до зазначеної вище норми Закону, набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 Цивільного кодексу України.

Як вказано в п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав», з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

За умовами п. 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, яка була чинної станом на час будівництва будинку (1994 рік), реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих.

Проте, спірний будинок будівництвом не завершено у встановлений строк, відповідно, в експлуатацію його не прийнято.

За змістом ч. 3 ст. 331 чинного ЦК України, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності або спеціального майнового права на нього відповідно до закону.

У той же час, спосіб виникнення права власності, визначений ст. 331 ЦК України, не був передбачений ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Так, у встановлені протоколом №6 від 30 травня 1994 року строки позивач не отримала у районного архітектора проект забудови садиби, не закінчила будівництво нового житлового будинку та не здала будинок приймальній комісії сільської ради, а отже не скористалась правом, наданим вищевказаним рішенням.

У подальшому, рішення №6 від 14 липня 2005 року, ОСОБА_1 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га в АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, тобто не з метою будівництва житлового будинку.

Згідно зі статтею 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проєктної документації або порушення будівельних норм і правил призводить до визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 916/633/19 вказано, що об`єкт незавершеного будівництва, збудований на земельній ділянці, що на час будівництва не була відведена для цієї мети, є об`єктом самочинного будівництва, на який особа, що здійснила самочинне будівництво, не набуває право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У той же час, при зверненні до суду з позовом та протягом розгляду справи позивач не надала суду документів, які згідно закону породжують у неї право власності на спірний будинок. Надана довідка Малосністинського старостинського округу не є документом, який підтверджує право власності на нерухоме майно у відповідності до вимог закону.

Окрім того, позивачкою не надано жодного доказу, з якого можливо було б встановити, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 , на якій розташований садибний житловий будинок право власності за яким просить визнати ОСОБА_1 , та земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 , яка передана позивачці у приватну власність відповідно до Рішення № 6 від 14.07.2005 року одна і та ж ділянка.

На підставі вищевикладеного, суд позбавлений можливості визнати за позивачем право власності на спірний будинок, оскільки фактично не надано документів, які б давали їй підстави для набуття права власності, а тому, у задоволенні позову слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовної заяви, згідно норм ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 316, 328, 376 ЦК України, ст. ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81,141, 211, 258, 263, 264,265, 268, 352 ЦПК України,суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Фастівської міської ради про визнання права власності, залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ;

Фастівська міська рада, , адреса: Київська область, м. Фастів, площа Соборна, 1.

Суддя Осаулова Н.А.

Повний текст рішення суду виготовлено 21.02.2025 року