Справа № 461/7884/24
Провадження №2/523/424/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2025 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

за участю секретаря Березніченко В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, у місті Одеса, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи без самостійних вимог Акціонерного товариства «Ідея Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» Капустинська М.О. звернулася до суду з позовом в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість у розмірі 123 974,01грн., а також суму сплаченого судового збору.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 05.02.2018 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №Р25.00301.003625982, відповідно до умов якого, відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпечення, повернення, строковості, платності були надані кредитні кошти в сумі 67 976,00грн. Свої зобов`язання кредитор виконав, надавши грошові кошти позичальникові. АТ «Ідея Банк» відступило право вимоги за договором (з усіма додатковими договорами та угодами до нього) до ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті», на підставі договору факторингу №25/07 від 25.07.2023. Відповідач зі своєї сторони не здійснила належним чином погашення кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 123 974,01грн., з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту в розмірі 63 867,41грн.; прострочена заборгованість за відсотками в розмірі 18986,65грн.; прострочена заборгованість за комісіями в розмірі 41 119,95грн.

Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова від 27.09.2024р. матеріали цивільної справи були передані за підсудністю до Суворовського районного суду м. Одеси, які надійшли 04.11.2024р.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 12.11.2024р. було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

26.12.2024р. від представника ОСОБА_1 адвоката Гущіної І.О. до суду надійшов відзив на позовні вимоги. У відзиві представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що позивачем не надано доказів на отримання відповідачкою кредитних коштів. Позивачем не надано доказів укладання договору страхування життя, а відтак на думку представника такий договір в силу ст.981 ЦК України є нікчемним. Заявлена позивачем вимога про стягнення заборгованості по комісії також є нікчемною та не підлягає задоволенню. Вважаючи умови договору про стягнення з відповідачки нікчемними, представник вказує, що позивачем було безпідставно зараховані сплачені відповідачкою 25 285,79грн. в рахунок погашення заборгованості по комісії, які слід зарахувати на погашення процентів та тіла кредиту. Зробивши розрахунок, представник вважає, що з ОСОБА_1 на погашення заборгованості по кредиту слід стягнути 44 274,53грн.

Представник позивача в призначене судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином. В позовній заяві просить розглянути справу за його відсутності.

ОСОБА_1 в призначене судом судове засідання не з`явився без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином.

Неявка учасників розгляду справи не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріли справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 05.02.2018 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №Р25.00301.003625982, відповідно до умов якого, відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпечення, повернення, строковості, платності були надані кредитні кошти в сумі 67 976,00грн.

Договір був підписаний сторонами договору. Факт укладання кредитного договору сторонами по справі не оспорюється.

Відповідно до п.1.2. кредитного договору, банк надає позичальнику кредит у день підписання даного договору строком на 36 місяців.

Згідно п.п.1.3. кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 10% річних від залишку суми кредиту.

Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в термін та в розмірі, визначених Графіком щомісячних платежів за кредитним договором.

Згідно п.1.7. Банк відкриває позичальнику банківський поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні в рамках пакету послуг 2620 Стартовий ПР, що обслуговується на умовах комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Акціонерне товариство «Ідея Банк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується випискою по особовому рахунку, за якою на відкритий на ім`я ОСОБА_1 поточний рахунок № НОМЕР_1 було зараховано суму кредиту в розмірі 56 411,62грн. З огляду на вказане, суд відхиляє заперечення представника відповідачки в частині неотримання ОСОБА_1 кредитних грошових коштів.

Крім того є неспроможні посилання представника відповідача на неотримання кредитних коштів ОСОБА_1 з урахуванням суперечливих заперечень наведених у відзиві, зокрема, представник вказує на неотримання кредиту, водночас вважає, що заборгованість по кредиту слід стягувати у меншому розмірі, ніж просить відповідач. Таку поведінку суд розцінює, як суперечливу.

25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» (Клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» (Фактор) укладено договір факторингу №25/07, у відповідності до умов якого АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті», а ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п.1.2. договору факторингу №25/07 від 25.07.2023, права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в реєстрі боржників, що підписуються сторонами, у паперовому вигляді, в день укладення цього договору та надсилається клієнтом фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі в день укладення цього договору. Реєстр боржників після належного його підписання сторонами вважається невід`ємною частиною договору.

Як вбачається з витягу з реєстру боржників №1 до договору факторингу від 25.07.2023 №25/07, ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №Р25.00301.003625982 від 05.02.2018р. в сумі 123 974,01грн.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості, позивач вказує, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, заборгованість відповідача станом на 27.07.2023 становить 123 974,01грн., з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту в розмірі 63 867,41грн.; прострочена заборгованість за відсотками в розмірі 18986,65грн.; прострочена заборгованість за комісіями в розмірі 41 119,95грн.

15.07.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» на адресу відповідача направлено письмову вимогу (повідомлення) про відступлення права вимоги за кредитним договором №Р25.00301.003625982 від 05.02.2018р. до ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті», та про необхідність погашення заборгованості перед стягувачем у розмірі суми зазначеної вище.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Стаття 513 ЦК України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ст.14 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Згідно зі ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За частиною першою статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати факт укладення договору чи розмір існуючої заборгованості.

Враховуючи надані з боку позивача докази, з урахуванням викладених вище норми та обставин справи, суд дійшов висновку про доведеність виникнення у позивача права вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №Р25.00301.003625982 від 05.02.2018р.

Разом з тим, позивачем, в розмір заборгованості, заявленої у позові, крім заборгованості за основним боргом та заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками, включена заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями в сумі 41 119,95грн.

Згідно п.1.4 кредитного договору №Р25.00301.003625982 від 05.02.2018р. за обслуговування кредиту Банком, що включає в себе: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлення щодо суми платежу за цим договором щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запита позичальника, що направлені Банком позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20) та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, положення укладеного між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними.

Відповідно до частину 2 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Враховуючи наведені правові висновки, суд погоджується з доводами представника відповідача, та вважає, що позовна вимога ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати за нарахованими та несплаченими комісіями є необґрунтованою і в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Зважаючи на викладене, аналізуючи зміст кредитного договору укладеного між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, пункти кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними, а відтак частина заборгованості, яка є предметом спору та нарахована на підставі умов договору, які є нікчемними, а саме заборгованості по сплаті за нарахованими та несплаченими комісіями в розмірі 41 119,95грн., відтак така не підлягає стягненню з відповідача.

За приписами частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

З представленої позивачем виписки по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що останньою за період з 07.03.2018р. по 11.10.2018р. на погашення заборгованості по кредиту було сплачено 25 285,79грн. Вказана сума була зараховано позивачем на погашення кредиту. Виписка не містить інформації про зарахування вказаних сум на погашення комісії, а відтак суд не погоджується з доводами представника ОСОБА_1 , що вказана сума була зарахована позивачем в рахунок оплати за обслуговування кредиту, що не дає підстави для зменшення заборгованості по кредиту та процентам за рахунок таких сум.

Щодо стягнення нарахованої заборгованості за страхування життя в розмірі 11 564,38 грн.

За умовами п.1.6. кредитного договору позичальник надає згоду на укладання за рахунок позичальника як страхувальника та застрахованої особи договору добровільного страхування життя. Цим договором позичальник доручає та дає розпорядження Банку переказати страхувальнику в безготівкової формі кредитні кошти в частині суми страхового платежу належного страховику, через транзитний рахунок Банку. Позичальник погоджується на страхування своїх, як застрахованої особи, пов`язаних із життя майнових інтересів, що не суперечить чинному законодавству України, згідно договору страхування, вигодонабувачем за яким виступає Банк. Детальна інформація щодо страхування міститься у Заяві на страхування, яка додається до даного договору.

Вказана умова договору по своєї суті є договором доручення за якою ОСОБА_1 уповноважила Банк вчинити юридичні дії в частині укладання від її імені договору страхування життя та за рахунок кредитних коштів здійснити оплату за таким договором (ст.1000 ЦК України).

Таким чином договір страхування життя, який повинен бути укладений АТ «Ідея Банк» від імені відповідача за рахунок кредитних коштів створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки ОСОБА_1 за таким договором.

Відповідно до статті 979 ЦК України Договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України «Про страхування», інших законодавчих актів.

Предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування, можуть бути життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення (ч.1 ст.980 ЦК України).

Згідно статті 981 ЦК України договір страхування укладається в письмовій формі з дотриманням вимог до письмової форми правочину, встановлених цим Кодексом. Факт укладення договору страхування може посвідчуватися страховим полісом (сертифікатом). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним.

Згідно дослідженої судом виписки по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що АТ «Ідея Банк» 05.02.2018р. здійснило оплату в розмірі 11564,38грн. Призначення платежу страховий платіж. Водночас з представлених позивачем доказів не можливо встановити кому саме були перераховані грошові кошти та з ким саме було укладено договір страхування життя.

Відсутні в матеріалах справи і детальна інформація щодо страхування, яка згідно п.1.6. повинна міститься у Заяві на страхування, яка додається до кредитного договору.Не наданий позивачем і сам договір страхування життя.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено та не підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами обґрунтованість позовних вимог в частині нарахування та стягнення з відповідачки ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 11 564,38грн.

Доводи представника відповідача про те, що договір страхування є нікчемним, так як не було дотримано письмової форми, не заслуговують на увагу, з огляду на те, що встановлення факту нікчемності може мати місце при підтвердженні факт укладання договору. Як було зазначено вище, позивач не надав будь-яких доказів на укладання договору страхування життя.

На підставі викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, шлязом стягнення з ОСОБА_1 суми тіла кредиту в розмірі 52 303,03грн. (63 867,41 11564,38), суми нарахованих процентів в розмірі 18986,65грн. та відмові у задоволенні позовних вимог про стягнення суми страхового платежу в розмірі 11 564,38грн. та заборгованості по комісії в розмірі 41119,95грн.

Згідно ст.141 ЦПК України, пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1392,88 грн. (71289,68грн. «загальна сума, яка підлягає стягненню» х 100 / 123974,01грн. «загальна сума позовних вимог» = 57,50% ; 2422,40грн. х 57,50% / 100 = 1392,88грн.

Керуючись ст.ст.12,13,76,259,263-265,268, 279 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» () заборгованість за тілом кредиту в розмірі 52303,03грн., заборгованість по процентам в розмірі 18986,65грн., судовий збір в розмірі 1392,88грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення

Повне рішення суду складено 24 лютого 2025р.

Суддя