РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2025 року

м. Рівне

Справа № 562/2757/24

Провадження № 22-ц/4815/71/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Боймиструка С.В.,

суддів: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання: Хлуд І.П.,

з участю: ОСОБА_1 (відеозвязок), ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця", від імені якого діє Регіональна філія "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця", яку представляє адвокат Гачак Іван Осипович, на ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 04 жовтня 2024 року у справі за позовом АТ "Українська залізниця" від імені якої діє: Регіональна філія "Львівська залізниця" АТ "Українська залізниця" до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків,

в с т а н о в и в :

В серпні 2024 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" від імені якої діє: Регіональна філія "Львівська залізниця" АТ "Українська залізниця", звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків.

В обґрунтування позовних вимог покликалося на те, що відповідач перебував у трудових відносинах із позивачем, виконував обов`язки начальника ВСП "Локомотивне депо Ковель". Згідно з висновками Державної аудиторської служби України здійснював затвердження актів ф. № 5-НП із недостовірними відомостями, що у свою чергу спричинило матеріальну шкоду АТ "Укрзалізниця" у вигляді вартості неоприбуткованого дизельного пального по ВСП "Локомотивне депо Ковель" на суму 291685,31 грн., які просять стягнути з відповідача.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 04 жовтня 2024 року відмовлено у відкритті провадження.

Постановляючи ухвалу, суд виходив із того, що спір виник між господарським товариством та посадовою особою (керівником структурного підрозділу), стосується відшкодування збитків, заподіяних АТ "Укрзалізниця" діями ОСОБА_3 щодо неналежного виконання повноважень керівника, а тому відповідно до п.12 ч.1 ст.20 ГПК України відноситься до юрисдикції господарських судів.

На ухвалу представником позивача адвокатом Гачаком І.О. подано апеляційну скаргу, де покликався на її незаконність та необґрунтованість, які полягали у порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що в розумінні ч.2 ст. 152, ч.1 ст. 161 ЦК України, п. 23 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про акціонерні товариства" відповідач не є посадовою особою АТ "Укрзалізниця". Крім того, й пунктом 53 постанови Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року №735 "Питання акціонерного товариства "Українська залізниця" передбачено, що посадові особи органів товариства - фізичні особи: голова та члени наглядової ради, правління, корпоративний секретар. Вимоги до посадових осіб товариства, обов`язки та їх відповідальність визначені законом. На переконання автора апеляційної скарги, сама собою наявність у працівника організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, без входження його посади до керівних чи виконавчих органів управління юридичної особи, не може бути достатньою підставою для включення його до переліку посадових осіб АТ "Укрзалізниця".

Зважаючи на викладене просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду.

Представник відповідача адвокат Сулковський Б.П. у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. При цьому посилався на те, що спір виник з приводу відшкодування майнової шкоди, завданої АТ "Укрзалізниця" під час виконання трудових обов`язків, і стосується дій відповідача під час здійснення ним своїх повноважень як посадової особи керівника. Висновок суду про те, що існуючі між сторонами правовідносини є господарськими, є правильним та узгоджується з усталеною судовою практикою, викладеній, зокрема, Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 11 грудня 2019 року у справі № 638/15118/16-ц (провадження № 14-329цс19), від 14 квітня 2020 року у справі № 910/12217/19 (провадження № 12-24гс20), Верховним Судом у постанові від 01 грудня 2022 року у справі № 161/7347/21, Рівненським міським судом Рівненської області у справах № 569/14960/24, Здолбунівського районного суду Рівненської області № 562/2759/24 та № 562/2758/24, Залізничним районним судом м. Львова у справі № 462/7190/24, Ковельським міськрайонним судом Волинської області у справі № 159/5391/24, ухвалу про закриття провадження у справі якого залишено без змін постановою Волинського апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Згідно з пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття "суд, встановлений законом" містить, зокрема, такі складові, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежовувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 ГПК України.

Пунктом 8 ст. 20 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Так, у пункті 12 частини першої цієї статті передбачено, що господарські суди розглядають, зокрема, справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Частиною другою ст. 89 ГК України визначено, що посадові особи відповідають за збитки, завдані ними господарському товариству. Відшкодування збитків, завданих посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю), здійснюється у разі, якщо такі збитки були завдані:

- діями, вчиненими посадовою особою з перевищенням або зловживанням службовими повноваженнями;

- діями посадової особи, вчиненими з порушенням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення подібних дій, встановленої установчими документами товариства;

- діями посадової особи, вчиненими з дотриманням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення відповідних дій, встановленої товариством, але для отримання такого погодження та/або дотримання процедури прийняття рішень посадова особа товариства подала недостовірну інформацію;

- бездіяльністю посадової особи у випадку, коли вона була зобов`язана вчинити певні дії відповідно до покладених на неї обов`язків;

- іншими винними діями посадової особи.

Із аналізу вказаних норм можна зробити висновок, що господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції, такий спір виник між господарським товариством та його посадовою особою, стосується рішень, дій чи бездіяльності цієї посадової особи на виконання нею своїх повноважень з управління товариством, організацією діяльності товариства.

Зі змісту позовної заяви з`ясовано, що предметом спору є відшкодування збитків, завданих господарському товариству відповідачем під час здійснення ним своїх повноважень, як посадової особи начальника (керівника) депо виробничого структурного підрозділу "Локомотивне депо Ковель" регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця".

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що правовідносини є господарськими.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 11 грудня 2019 року у справі № 638/15118/16-ц (провадження № 14-329цс19), від 14 квітня 2020 року у справі № 910/12217/19 (провадження № 12-24гс20), Верховного Суду у постанові від 01 грудня 2022 року у справі № 161/7347/21.

Колегія суддів зважає на те, що в розумінні посадової інструкції начальника локомотивного депо, положення про виробничий структурний підрозділ "Локомотивне депо Ковель" регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця" (а.с. 34-48) на відповідача було покладено права та обов`язки, притаманні саме посадовій особі.

Тому доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Підставою для залишення оскаржуваної ухвали без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при її постановленні.

Щодо клопотання заявника про зупинення провадження у справі в зв`язку із відкриттям касаційного провадження у аналогічних справах (№ 569/14960/24; №159/5391/24) слід зазначити наступне.

Пункт 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України вказує про право, а не обов`язок суду зупинити провадження у справі у випадку, зокрема, перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

При цьому це право не може виникати у разі відкриття касаційного провадження колегією суддів у складі трьох суддів Верховного Суду.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця", від імені якого діє Регіональна філія "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця", яку представляє адвокат Гачак Іван Осипович, залишити без задоволення, а ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 04 жовтня 2024 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст виготовлено 13 лютого 2025 року.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.

Ковальчук Н.М.