ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2212/25 Справа № 184/936/24 Суддя у 1-й інстанції - Томаш В. І. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м.Кривий Ріг

справа № 211/3254/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони:

заявник: ОСОБА_1

заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Міністерство оборони України, про встановлення факту, що має юридичне значення

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2024 року, яке ухвалено суддею Томаш В. І. у м. Покрові Дніпропетровської області,та повне судове рішення складено 31 жовтня 2024 року,

УСТАНОВИВ:

В травні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Міністерство оборони України.

В обґрунтування заяви заявницею зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 загинув цивільний чоловік заявниці, військовослужбовець Збройних Сил України, солдат ОСОБА_3 . Причиною смерті солдата ОСОБА_3 , відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №1692м/93 від 15 квітня 2024 року, зазначено «вибухова травма». Лікарське свідоцтво про смерть, сповіщення військової частини НОМЕР_1 , повідомленні про смерть були видані заявниці як цивільній дружині.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 2016 року вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільно вирішували, на які потреби спрямовувати спільні доходи, які продукти харчування закуповувати, який сезонний одяг потребує змін, які витрати по комунальним послугам подружжя несе щомісяця за рахунок спільних коштів оплачували лікування один одного в період хвороб, спільно вирішували всі інші побутові потреби.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У 2022 році ОСОБА_3 добровільно став на захист Батьківщини. Проходячи службу у Збройних Силах України, чоловік продовжував утримувати свою дружину ОСОБА_1 , регулярно перераховуючи їй кошти. Заявниця не працювала, займалась веденням домашнього господарства та вихованням малолітньої доньки. Спільно з матір`ю загиблого цивільного чоловіка, ОСОБА_1 займалась організацією поховання свого померлого чоловіка, поминальний обід, оповіщала про його смерть близьких родичів та друзів сім`ї, у неї залишилися усі оригінали документів загиблого та його особисті речі. Після смерті ОСОБА_3 постало питання щодо оформлення пенсії по втраті годувальника, оформлення спадкових прав, інші важливі проблемні питання, уникнути яких вдалося б, якби шлюб був зареєстрований.

На підставі наведеного вище заявник просила суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як чоловіка та дружини, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , впродовж 7 років до дня його смерті та встановити факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2024 року заяву задоволено, встановлено юридичний факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як чоловіка та дружини, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , впродовж 7 років до дня його смерті. Встановлено факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утриманні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В апеляційній скарзі Міністерство оборони України просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по справі про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Суд при прийнятті рішення керувався одними доказами та не брав до уваги інші, що свідчить про неповне з`ясування обставин справи. Також, суд у неповній мірі встановив обставини, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, порушив норми процесуального права, а отже рішення повинно бути скасоване виходячи з наступного: встановлення даного факту необхідно заявниці для отримання соціальних пільг та допомог в зв`язку з загибеллю військовослужбовця ОСОБА_3 .

Апелянт зауважує на тому, що показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19).

Сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17 (провадження № 61-46210св18).

Спільна присутність на святах та пересилання коштів не можуть свідчити про те, що між сторонами склались усталені відносини, які притаманні подружжю (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15 (провадження № 61-30273св18).

Сам собою факт періодичного спільного відпочинку не є достатньою підставою для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18); від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18); від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18).

Враховуючи зазначене апелянт вважає, що заявницею не надано достатніх доказів, на підставі яких можна встановити факт проживання з ОСОБА_3 як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства та наявності взаємних прав та обов`язків подружжя, а також відсутні достатні докази перебування заявниці на утриманні ОСОБА_3 , тобто докази того, що вона одержувала від загиблого допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Таким чином рішення суду першої інстанції не ґрунтується на законі, ухвалено на припущеннях, тому підлягає скасуванню.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника Міністерства оборони України - ОСОБА_9, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника ОСОБА_1 - адвоката Хомік Є.М., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 243 (а.с.16).

Згідно сповіщення, наданого командиром військової частини НОМЕР_1 , який просить сповістити ОСОБА_1 про те, що її чоловік номер обслуговування 2 відділення 2 взводу 1 роти спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , потрапивши під ворожий вогонь, при виконанні завдань по недопущенню просуванню противника поблизу н.п. Красногорівка Донецької області (а.с.14).

Згідно повідомлення про смерть № 7/2773/1 від 15 квітня 2024 року, виданого начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 , цивільний чоловік заявниці ОСОБА_1 номер обслуговування 2 відділення 2 взводу 1 роти спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , потрапивши під ворожий вогонь, при виконанні завдань по недопущенню просуванню противника поблизу н.п. Красногорівка Донецької області. Це повідомлення є документом для порушення клопотання про призначення пенсії (допомоги) та надання пільг, установлених законодавством України (а.с.13).

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 1692м/93 від 15 квітня 2024 року, ОСОБА_3 загинув у зоні військових дій в н.п. Красногорівка Донецької області (а.с.14 зворот).

Згідно Акту прийому-передачі тіл (останків) загиблих Оборонців України № 93 від 13 квітня 2024 року, ОСОБА_3 знаходився в морзі Селидове (а.с.15).

Згідно довідки про причину смерті № 1692м/93 від 15 квітня 2024 року, виданого лікарем ОСОБА_5 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Причина смерті: вибухова травма внаслідок військових дій (а.с.16).

Згідно довідки № 205 від 16 квітня 2024 року, наданого директором ПМКП «Добробут», 16 квітня 2024 року на Центральному кладовищі за адресою вул. Північнопромислова-1 в м. Покров Дніпропетровської області, дійсно було проведено поховання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Поховання було здійснено у 6-му ряді 5 сектору на підставі свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 від 15 квітня 2024 року, виданого Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.17).

Згідно свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 , ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 . Батьки: батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_1 (а.с.17 зворот).

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що в результаті розгляду справи встановлено, що заявниця перебувала у фактичних шлюбних відносинах протягом тривалого часу - з 2016 року з ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дослідженими доказами та поясненнями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , підтверджується, що ОСОБА_1 перебувала на його утриманні. За таких обставин суд вважав наявними підстави для встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та заявниці як чоловіка та дружини без укладення шлюбу впродовж 7 років до дня його смерті та перебування заявниці на утриманні її чоловіка ОСОБА_3 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, що встановлюються судом при розгляді справи визначено частиною першою статті 315 ЦПК України.

Згідно пунктів 2, 3 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

В абзаці першому частини другої статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частина четверта статі 3 СК України).

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі № 1-8/99 за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини шостої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») вказано, що обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин (спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України), оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Схожий за змістом висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів встановивши, що ОСОБА_1 довела те, що вона з ОСОБА_3 проживали однією сім`єю, мали спільний побут і взаємні права й обов`язки, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення заяви в частині встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без шлюбу.

Також колегія суддів погоджується і з висновками місцевого суду в частині встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_3 .

На підтвердження цих доводів заявницею було надано докази того, що після призову на військову службу ОСОБА_3 , у період з січня 2024 року по квітень 2024 року, на картковий рахунок ОСОБА_1 були перераховані кошти в загальній сумі 149 962 грн.

Факт перебування заявниці на утриманні ОСОБА_3 підтверджується також поясненнями свідків, даних в судовому засіданні в суді першої інстанції, які зазначили, що саме останній утримував і фінансово забезпечував заявницю протягом усього періоду їх проживання.

Відтак, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 в повному обсязі.

Посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Так, колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника щодо не дослідження судом першої інстанції доказів щодо доведеності факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та знаходження заявниці на утриманні загиблого з посиланням на висновки Верховного Суду у аналогічних справах, оскільки судом першої інстанції були належним чином досліджені докази у справі та допитані свідки.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що для визначення подібності правовідносин необхідно враховувати правовий висновок, викладений в мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду у справах від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19, провадження № 14-166цс20, від 08 лютого 2022 року у справі №2-7763/10, провадження № 14-197цс21, згідно з якими на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, тоді подібність необхідно також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Виходячи із наведеного, посилання апелянта в апеляційній скарзі на висновки Верховного Суду, викладені в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17 (провадження № 61-46210св18), постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15 (провадження № 61-30273св18), постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18); від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18); від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зміст правовідносин у вказаних справах і даній справі є відмінними.

За своїм змістом доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.

Колегія суддів вважає, що в силу положень ч. 3 ст. 89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Щодо судових витрат, то відповідно до п.п. «б» та «в» п. 4) ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2025 року.

Головуючий:

Судді: