Провадження № 22-ц/812/270/25
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 лютого 2025 року м. Миколаїв

справа № 487/4777/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Тищук Н.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Лівінського І.В.,

із секретарем Травкіною В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 06 грудня 2024 року суддею Шолох Л.М. в приміщенні цього ж суду, (повний текст рішення складено 16 грудня 2024 року), у цивільній справі за позовом

ОСОБА_2 до

ОСОБА_1

про визначення місця проживання дитини,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 з зазначеним вище позовом.

Позивачка зазначала, що від шлюбу з ОСОБА_1 має доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з дитиною з 17 березня 2022 року вона офіційно проживає у Словацькій Республіці, дитина розуміє словацьку мову, відвідує дитячі заклади, має подруг. Відповідач прихильно ставиться до дитини, проте особисто участі у її вихованні не бере. Через відсутність допомоги в утриманні дітей, вона звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів.

Посилаючись на те, що нею створені умови для проживання дитини у АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 просила визначити місце проживання доньки з нею.

ОСОБА_1 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 з батьком.

Позовні заяви були об`єднані в одне провадження.

Однак ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2024 року зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком, залишено без розгляду.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 грудня 2024 року позов задоволено, місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визначено разом із матір`ю ОСОБА_2 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачка має самостійний дохід (надано контракт з найму, укладений з компанією Manpower Group Slovensko s.r.o), місце для проживання, займається вихованням та утриманням дитини, може забезпечити їй належні умови для проживання та розвитку.

Також суд врахував висновок виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 20 серпня 2024 року, в якому зазначено що, найкращим інтересам дитини відповідає проживання дитини з матір`ю.

Крім цього суд взяв до уваги, що ОСОБА_4 судом Нітри надано оцінку умовам проживання та навчання ОСОБА_5 та визнано ці умови такими, що придатні для проживання та розвитку дитини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд порушив право відповідача на доступ до правосуддя, оскільки, не зважаючи на те, що він зареєстрований в електронному суді, позивачкою невірно було зазначено його РНОКПП, внаслідок чого він не отримував позовної заяви та судових повісток.

Крім того, апелянт вважає, що предмет спору відсутній, тому прийнявши рішення суд першої інстанції втрутився у мирне життя сторін.

У позовній заяві, в порушенням вимог ст. 175 ЦПК України, не викладено обставини та не зазначено докази, які підтверджують незгоду відповідача на визначення місця проживання дитини з батьком, наявності спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини, батьків, які бажають проживати з дитиною, а також на підставі інших документів, що стосуються справи, як це передбачено ст. 19 СК України. Також, звертаючись з позовом до суду, позивачка не надала актів обстеження житлових умов батьків на предмет визначення місця проживання дитини.

Також апелянт посилався на постанову Районного суду Нітри від 31.10.2023 року, якою Суд призначив невідкладний захід, яким з моменту набрання чинності цієї постанови тимчасово передав неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка України, під особисту опіку матері ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання АДРЕСА_2 , громадянка України. Суд призначив невідкладний захід, яким призначив батькові обов`язок сплачувати аліменти на малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України у розмірі 300 євро що місяця та малолітню ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка України, у розмірі 300 євро щомісяця, які буде зобов`язаний сплачувати завжди до 15- го дня у місяці наперед до рук матері з моменту набрання чинності цієї постанови.

Посилаючись на рішення Районного суду Нітри від 31.10.2023 року, апелянт вважав, що Центральний районний суд м. Миколаєва прийняв рішення за наявності іншого рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Узагальнені доводи інших учасників

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначала, що вважає безпідставним твердження апелянта про відсутність спору щодо визначення місця проживання дитини, адже на його наявність вказує у тому числі подання ОСОБА_1 зустрічного позову.

Також позивачка посилалася на те, що постановою Районного суду Нітри від 31.10.2023 року прийнято тимчасове рішення, а саме - до вирішення спору судом країни, громадянами якої ми є, оскільки іноземний суд не може повністю замінити правосуддя для громадян іншої країни.

Крім іншого, позивачка ОСОБА_2 звертала увагу на те, що серед доводів апеляційної скарги немає жодного згадування про інтереси дитини.

2.Мотивувальна частина

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2023 року.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На час розгляду справи у суді позивач ОСОБА_2 разом із донькою та сином на підставі відповідного дозволу проживають на території Словацької Республіки, в м. Нітрі.

Відповідно до рішення Районного суду м. Нітри від 31 жовтня 2023 року судом призначено невідкладний захід, яким з моменту набрання чинності цієї постанови тимчасово передає неповнолітніх дітей, зокрема ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянку України, під особисту опіку матері ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6 . Також визначено батькові обов`язок сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 300 Євро щомісячно.

Відповідно до підтвердження про відвідування дитячого садку виданого директором дитячого садку ОСОБА_10 - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує на постійній основі дитячий садок в м. Нітра, начальні роки 2022/2023, 2023/2024. Крім цього у підтвердженні зазначено, що дитина приїхала з України в Словаччину разом з матір`ю і братом. Дитина легко адаптувалася до середовища дитячого садка, володіє всіма навичками самостійного обслуговування, бере участь у навчальній діяльності. Дитина регулярно відвідує садок, добре доглянута, чиста. Мати вчасно сплачує всі платежі.

Згідно рішення Піарасицької об`єднаної школи Св. Йозефа Калазанського від 10 травня 2024 року ОСОБА_11 зарахована на навчання до Піарастицької початкової школи ім. Св. Йозефа Калазанського.

Також неповнолітня ОСОБА_3 08 серпня 2018 року є членом секції сучасної гімнастики спортивного клубу при гімназії Нітрі.

На час розгляду справи позивачка ОСОБА_2 разом із неповнолітніми ОСОБА_12 та ОСОБА_13 проживає у АДРЕСА_1 .

Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, як орган опіки та піклування, 20 серпня 2024 року склав висновок №13974/02.02.01-22/03/14/24 про доцільність визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, ОСОБА_2 . Крім цього у висновку зазначено, що через військові дії в Україні, з метою створення безпечних умов для дітей, мати з двома дітьми евакуювалися до Словацької Республіки, де і перебувають до цього часу. ОСОБА_2 надала інформацію та відповідні документи, що перебуваючи в евакуації, забезпечена житлом, працевлаштована, малолітня ОСОБА_14 з 13 вересня 2022 року зарахована на дошкільне виховання та навчання до дитячого садка по АДРЕСА_3 . Мати здатна до незалежної життєдіяльності та самообслуговування, батьківські обов`язки виконує в повному обсязі, підстав для відібрання дитини у матері не виявлено.

Позиція апеляційного суду

Згідно зі статтею 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до статті 161 СК України якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати їх малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити розвиткові дитини.

Згідно з пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин 2, 3 статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Отже, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Досліджуючи докази у справі, що переглядається, апеляційний суд вважає за необхідне прийняти до уваги, що позивачка ОСОБА_2 разом з дітьми: донькою ОСОБА_3 та сином ОСОБА_15 проживають на території Словацької Республіки з 17 березня 2022 року.

Позивачка ОСОБА_2 разом з дітьми в якості біженців тимчасово проживають у квартирі, наданій на підставі Закону про надання притулку, безкоштовно (Договір а.с. 25-29 том І).

З 02 травня 2022 року по 31 грудня 2022 року позивачка ОСОБА_2 працювала на виробничому заводі в м. Нітра (а.с. 13-25 том І).

14 листопада 2023 року ОСОБА_2 укладено контракт з найму строком до 30 квітня 2024 року, яким погоджено умови праці та її оплату (а.с. 30-38 том І).

Також з матеріалів справи вбачається, що Відділенням соціально-правового захисту дітей та соціальної опіки Бюро праці, соціальних справ та сім`ї м. Нітра було проведено бесіду з дітьми ОСОБА_15 та ОСОБА_3 . У процесі бесіди ОСОБА_3 повідомила, що з мамою та братом були у родинному парку в Румунії, а сьогодні вона святкуватиме день народження вдома з родиною. На запитання чи розуміє вона словацьку мову відповіла ствердно, але повідомила, що не вміє ще добре розповідати словацькою. Щодо проживання у Словаччині повідомила, що їй тут подобається і хотіла б тут залишитися. Відвідує дитячий садочок, мову розуміє, але поки що не вміє розповісти все, про що хотілося б, але сподівається освоїти мову. У дитячому садочку у неї є друг, котрий їй подарував браслет. Крім нього у неї є другі та подруги, відвідувала з ними танці. «Зараз ще не знаю куди підемо, оскільки хотіла б ходити на малювання, танці, плавання і ще на гімнастику, але мама мені сказала що це дуже забагато». Згодом почала сама розповідати про іграшки, що у неї є улюблений слон на ім`я ОСОБА_16 . Кожного вечора мама їй читає словацькою казки про принцес. Про відносини з батьком розповіла, що боїться його, не хоче з ним зустрічатися. Розповіла, що коли була з мамою в Україні (у березні 2023 року або пізніше доповнив ОСОБА_17 ) тоді батьки почали дуже сваритися, батько почав бити матір і відтоді у неї появився страх і вона його боїться. З ним не підтримує навіть телефонний зв`язок, вона йому не телефонує і він їй також, а вона б йому і не зателефонувала, оскільки він злий. Їй тут добре, не хотіла б вже повертатися в Україну до батька, краще хочеться їй залишитись з мамою і братом у Словаччині. Висловила думку, що не хоче зустрічатися з батьком. У вільний час грається або дивиться казки. Хотіла б назавжди залишитися у Словаччині, а з батьком зустрічатися не хоче (а.с. 40-42 том І).

Отже, зібрані у справі докази свідчать про те, що малолітня ОСОБА_3 на час розгляду справи судом першої інстанції більше двох років проживає з матір`ю. Зміна місця проживання відбулась у зв`язку зі збройною агресією росії проти України. У Словацькій Республіці у дитини склалися певні соціальні зв`язки, вона має друзів однолітків, відвідувала дитячий садок, наразі відвідує Піарастицьку початкову школу ім. Св. Йозефа Калазанського та спортивну секцію з сучасної гімнастики.

Зазначені умови проживання та розвиток дитини забезпечені саме матір`ю ОСОБА_2 .

При цьому будь-яких доказів, які б свідчили про участь батька в організації життя дитини, крім сплати аліментів за судовим рішенням, матеріали справи не містять.

Отже, наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, висновком органу опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 20 серпня 2024 року, бесідою з малолітньою ОСОБА_3 , проведеною Відділенням соціально-правового захисту дітей та соціальної опіки Бюро праці, соціальних справ та сім`ї м. Нітра, довідками дошкільного та шкільного навчального закладу підтверджено, що матір`ю дитини їй забезпечено повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з матір`ю ОСОБА_2 .

Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта про відсутність між батьками дитини спору щодо визначення місця її проживання.

На наявність спору вказує у тому числі подання ОСОБА_1 25 вересня 2023 року зустрічного позову, в якому він просив визначити місце проживання доньки ОСОБА_3 з ним як батьком, у будинку АДРЕСА_4 .

Пізніше, 11 вересня 2024 року, ОСОБА_1 подав заяву про залишення зустрічного позову без розгляду, причин подання такого клопотання не зазначив.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2024 року зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з батьком залишено без розгляду.

Також на думку колегії суддів, на наявність спору щодо визначення місця проживання дитини, вказує кількість та тривалість судових проваджень, які існували та існують між подружжям.

Так у провадженні Верховного Суду на даний час знаходяться касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 березня 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 15 травня 2024 року у справі № 487/2960/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення порядку участі у вихованні дитини.

Цей спір триває між подружжям з травня 2023 року.

18 липня 2023 року Ленінським районним судом м. Миколаєва у цій справі була постановлена ухвала про забезпечення позову, якою було частково задоволено заяву ОСОБА_1 та зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати йому у спілкуванні з донькою шляхом блокування та ігнорування його відеодзвінків, мобільного зв`язку, будь-яких повідомлень в будь-яких додатках, месенджерах, адресованих дитині до набрання рішенням законної сили. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

До справи, яка переглядається, позивачкою ОСОБА_2 додано скріншоти її переписки з відповідачем у період 23 27 березня 2024 року, з яких вбачається, що відповідач не відповідав на телефонні дзвінки ОСОБА_2 у тому числі у проміжок часу, який був визначений судом для спілкування батька з дитиною. Також з повідомлень, що були направлені позивачкою відповідачу, вбачається, що ОСОБА_2 повідомляє ОСОБА_1 про те, що він ухиляється від виконання судового рішення щодо телефонних розмов з донькою, що вже 9 місяців ОСОБА_1 доньці не телефонував та не цікавився її життям, здоров`ям, проблемами.

Заперечень щодо цієї переписки відповідачем ОСОБА_1 не надано, як і не надано доказів зокрема щодо можливого його спілкування з донькою в інший час.

Також з цієї переписки вбачається, що у спілкуванні батька з дитиною є перепона у мові спілкування, оскільки малолітня ОСОБА_3 майже не пам`ятає російської, якою спілкується батько, а батько не намагається спілкуватися з дитиною словацькою мовою, якою дитина спілкується більше двох років, оскільки переїхала до Словацької Республіки у трирічному віці.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про доведеність існування між колишнім подружжям спору щодо визначення місця проживання дитини.

Також колегія суддів критично оцінює довід апеляційної скарги про те, що ухваливши рішення у справі, Центральний районний суд м. Миколаєва не звернув уваги на існування іншого судового рішення, що постановлене між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, та яке набрало законної сили, а саме - на постанову Районного суду Нітри від 31.10.2023 року.

Такий довід апеляційної скарги є помилковим, оскільки з постанови Районного суду Нітри від 31.10.2023 року вбачається, що суд тимчасово та як невідкладний захід, передав неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_9 під особисту опіку матері ОСОБА_8 .

Вказана постанова прийнята Районним судом м. Нітри підставі Цивільного поза спірного кодексу та Цивільного кодексу про спір Словацької Республіки, за параграфів 324, 325 абзацу 1 Цивільного кодексу про спір, до початку провадження у справі, під час провадження та після закінчення провадження суду за заявою може призначити невідкладний захід у разі, якщо необхідно змінити умови або якщо є побоювання, що виконання буде під загрозою.

Відповідно до пункту 3 постанови, невідкладний захід це інститут процесуального права, який суд може застосувати, якщо необхідно тимчасово змінити умови учасників, або якщо є побоювання, що виконання судового рішення буде під загрозою. Невідкладний захід також є запобіжним заходом і у тому сенсі, що не порушує прав учасників і третіх сторін. Це не остаточне рішення, оскільки його метою є лише тимчасове врегулювання умов учасників. Необхідною передумовою для схвалення заяви про вжиття невідкладного заходу є терміновість необхідності попереднього врегулювання умов.

У пункті 5 постанови зазначено, що з характеру невідкладних заходів та регламенту щодо прийняття рішень про них зрозуміло, що встановленою законом умовою для видання невідкладного заходу є необхідність тимчасового врегулювання умов учасників, до тих пір, поки вони не будуть врегульовані остаточним рішенням.

У пункті 6 Постанови зазначено, що умовою для винесення невідкладного заходу є підтвердження того, що без негайного, навіть якщо лише тимчасового врегулювання правових умов учасників, права учасника будуть під загрозою. Призначенням невідкладного заходу заявник набуває права, щодо яких буде вирішено лише рішенням по суті.

Крім цього у постанові зазначено, що «Суд повчає учасників, що згідно постанови параграф 367 абз. 6 Цивільного позаспірного кодексу, можуть у термін до шести місяців від призначення невідкладного заходу подати клопотання про відкриття провадження в основній справі.».

За таких обставин колегія суддів вважає твердження апелянта про те, судом Словацької Республіки ухвалено судове рішення між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, є помилковим.

Також апеляційний суд відхиляє доводи апелянта ОСОБА_1 про те, суд першої інстанції порушив його право на доступ до правосуддя, оскільки, не зважаючи на те, що він зареєстрований в електронному суді, через неправильне зазначення позивачкою його РНОКПП, він не отримував позовної заяви та судових повісток.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 був зареєстрований в електронному суді у тому числі за своїм зустрічним позовом до ОСОБА_2 , який був об`єднаний в одне провадження з первісним позовом.

Отже, відповідач знав про існування вказаного судового провадження та мав можливість отримувати судові повідомлення. Крім цього, відповідно до практики ЄСПЛ, сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі "Олександр Шевченко проти України" та від 14 жовтня 2003 року "Трух проти України"). Також колегія суддів враховує, що відповідач ОСОБА_1 є суддею Заводського районного суду м. Миколаєва, який у своїй повсякденній роботі користується Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою, що також спрощувало для нього можливість бути обізнаним щодо стану відомого йому судового провадження про визначення місця проживання дитини.

З огляду на вище викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з повним з`ясуванням обставин справи, є правильним та обґрунтованим.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Відповідно статті 357 ЦПК, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 грудня 2024 року ухвалено з дотриманням з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .

Згідно зі статтею 141 ЦПК між сторонами підлягають розподіленню судові витрати, сплачені позивачем при подачі позовної заяви та при подачі сторонами апеляційних скарг.

Проте, оскільки рішення суду першої інстанції залишається без змін, а апеляційна скарга без задоволення, витрати відповідача, понесені у зв`язку з розглядом справи судом апеляційної інстанції залишаються за його рахунок.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.Б.Кушнірова

І.В.Лівінський

---------------------------------

Повну постанову складено 17 лютого 2025 року