Провадження № 2/348/307/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

ЗАОЧНЕ

20 лютого 2025 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Гундяка Т.Д.,

секретар судового засідання Дмитрук С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Ногін В.В., звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат.

В обґрунтування позову зазначає, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28.04.2011 у справі №0907/2-5422/2011 його позов до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та відшкодування моральної шкоди задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на його користь позивача частку вартості відновлювального ремонту в сумі 36 128,35 грн, суму втрати товарної вартості 2 873,25 грн, витрати на експертну оцінку 450,10 грн, відшкодування моральної шкоди 1 000,00 грн, відшкодування судових витрат 524,00 грн.

Вказане рішення суду набрало законної сили 10.05.2011 та, враховуючи, що боржником не виконано в добровільному порядку, підлягало примусовому виконанню.

На примусове виконання зазначеного рішення суду Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області було видано три виконавчі листи: про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частки вартості відновлювального ремонту, втрати товарної вартості та витрат на експертну оцінку в сумі 39 451,70 грн; про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди 1 000,00 грн; про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування судових витрат 524,00 грн.

Зазначені виконавчі листи неодноразово перебували на виконанні в органах примусового виконання та не виконані.

Виконавчі листи ним в 2022 році пред`явлено до примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицькому В.В., яким відкрито виконавчі провадження №№ 69891739, 69784676, 69891874.

В період з 03.10.2022 по 07.06.2023 боржником на рахунок приватного виконавця перераховано заборгованість, а виконавчі провадження закінчено у зв`язку з фактичним повним виконанням.

За час тривалого виконання судового рішення він зазнав матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та має право на отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати позивачу (стягувачу). Згідно розрахунку заборгованість за неналежне виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28.04.2011 у справі №0907/2-5422/2011 в період 04.04.2017 по 07.06.2023 становить 40 102,14 грн, з яких заборгованість за ставкою 3 % річних - 7 186,07 грн та 32 916,07 грн інфляційних втрат.

Посилаючись на викладене та те, що відповідно до ч. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, а також у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану, просив стягнути ОСОБА_2 на його користь заборгованість за неналежне виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28.04.2011 у справі 0907/2-5422/2011 в період з 04.04.2017 по 07.06.2023 становить 40 102,14 грн, з яких заборгованість за ставкою 3 % річних 7 186,07 грн та 32 916,07 грн інфляційних втрат.

Ухвалою судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Бородовського С.О. від 19.11.2024 позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Ногіна В.В. до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості передано за підсудністю до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області.

За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 31.12.2024 справу визначено для розгляду судді Міськевич О.Я.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03.01.2025 задоволено заяву про самовідвід судді Міськевич О.Я.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 03.01.2025 справу передано в провадження судді Гундяку Т.Д.

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 06.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Представник позивача адвокат Ногін В.В. подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, відзив на позовну заяву не подав, повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення на адресу його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, а також за адресою зазначеною у позовній заяві ухвали про відкриття провадження у справі та судових повісток. Проте, 07.01.2025, 13.01.2025 та 04.02.2025 до суду повернуто конверти з відправленням, згідно довідки підприємства поштового зв`язку причина невручення: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Також виклик відповідача у справі у судове засідання здійснено через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

У постанові Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 757/15603/19 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність за вказаною адресою, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії, а повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки.

Згідно ч. 5 ст. 259, ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом із занесенням до протоколу судового засідання постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280, 281 ЦПК України.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд на підставі наявних в матеріалах справи доказів, оцінивши такі на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, дійшов наступного.

Судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28.04.2011 у справі №0907/2-5422/2011 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та відшкодування моральної шкоди задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частку вартості відновлювального ремонту в сумі 36 128, 35 грн, суму втрати товарної вартості 2 873,25 грн, витрати на експертну оцінку 450,10 грн, а всього 39 451,70 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 1 000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат 524,00 грн (а.с. 10-12).

На виконання вказаного рішення суду 06.06.2017 було видано дублікати виконавчих листів у справі №0907/2-5422/2011 (а.с. 19, 24-25, 30-31).

Відповідно до інформації АСВП 03.07.2017, 27.07.2017, 05.09.2022, 19.09.2022 було відкрито виконавчі провадження, боржником за якими був ОСОБА_2 , стягувачем - ОСОБА_1 (а.с. 13-16).

Згідно копій постанов про відкриття виконавчого провадження №№ 69891739, 69784676, 69891874 від 05.09.2022, 19.09.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицьким В.В. відкрито виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів у справі №0907/2-5422/2011, виданих Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області 06.06.2017 про: стягнення з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат 524 гривні; стягнення з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 частки вартості відновлювального ремонту в сумі 36 128 гривень 35 копійок, суму втрати товарної вартості 2 873 гривень 25 копійок, витрати на експертну оцінку в сумі 450 гривень 10 копійок, всього 39 451 гривня 70 копійок; стягнення з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 1 000 гривень (а.с. 17-18, 22-23, 28-29).

Відповідно до копій платіжних інструкцій на депозитний рахунок приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицького В.В. надійшли від ОСОБА_2 та перераховано ОСОБА_1 грошові кошти, а саме: 07.06.2023 в сумі 5 074 грн, перераховано 08.06.2023 4 612,10 грн; 08.05.2023 в сумі 5 000 грн, перераховано 09.05.2023 4 545,45 грн; 05.04.2023 в сумі 5 000 грн, перераховано 06.04.2023 4 545,45 грн; 06.03.2023 в сумі 5 000 грн, перераховано 07.03.2023 4 545,45 грн; 07.02.2023 в сумі 5 000 грн, перераховано 08.02.2023 4 545,45 грн; 05.01.2023 в сумі 5 000 грн, перераховано 06.01.2023 4 545,45 грн; 05.12.2022 в сумі 5 000 грн, перераховано 05.12.2022 4 545,45 грн; 07.11.2022 в сумі 5 000 грн, перераховано 07.11.2022 4 545,45 грн; 03.10.2022 в сумі 5 000 грн, перераховано 04.10.2022 1 000,00 грн, 524,00 грн, 3 021,45 грн (а.с. 35-54).

Згідно копій постанов про закінчення виконавчого провадження №№ 69891739, 69784676, 69891874 від 04.10.2022, 08.06.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицьким В.В. закінчено виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів у справі №0907/2-5422/2011, виданих Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області 06.06.2017 про: стягнення з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат 524 гривні; стягнення з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 частки вартості відновлювального ремонту в сумі 36 128 гривень 35 копійок, суму втрати товарної вартості 2 873 гривень 25 копійок, витрати на експертну оцінку в сумі 450 гривень 10 копійок, всього 39 451 гривня 70 копійок; стягнення з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 1000 гривень, у зв`язку із стягненням заборгованості у повному обсязі (а.с. 20-21, 26-27, 32-33).

Відповідно до розрахунку заборгованість на неналежне виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28.04.2011 у справі №0907/2-5422/2011 в період 04.04.2017 по 07.06.2023 становить 40 102,14 грн, з яких заборгованість за ставкою 3 % річних 7 186,07 грн та 32 916,07 грн інфляційних втрат (а.с. 59-65).

Розрахунок проведено відповідно до залишку суми заборгованості за відповідний період з урахуванням стягнутих сум.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у якій відступлено від правових висновків, зроблених Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що норми статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

В постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18, на яку послався заявник в касаційній скарзі, зроблено правовий висновок про те, що враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відбувається незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми (подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 23 жовтня 2019 року у справі №922/3013/18 (провадження № 12-116гс19, пункт 6.42), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19, пункт 6.40), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), від 04 травня 2022 року у справі № 761/28949/17 (провадження № 14-148цс21), від 19 липня 2023 року у справі № 910/16820/21 (провадження № 12-44гс22, пункт 8.44)).

Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року в справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

З 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку до 30 червня 2023 року (пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ, який набрав чинності 02 квітня 2020 року). Тобто, строки давності щодо вимог про стягнення сум за статтею 625 ЦК України, які не спливли на момент набрання чинності Законом № 540-ІХ (02 квітня 2020 року), продовжуються на строк дії такого карантину.

Такі висновки щодо застосування Закону № 540-ІХ викладені в пункті 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22), а також в постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року в справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22), від 16 листопада 2023 року в справі № 487/1342/21 (провадження № 61-4298св23), від 20 квітня 2023 року в справі № 728/1765/21 (провадження № 61-6640св22), на які посилається заявниця в касаційній скарзі та які не враховані судами попередніх інстанцій.

У цій справі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28.04.2011 у справі №0907/2-5422/2011 виконано примусово повністю 07.06.2023, що стверджується перерахуванням коштів стягувану. Таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому в позивача право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникло за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

На момент набрання чинності Законом № 540-ІХ (02 квітня 2020 року) прострочене з 02 квітня 2017 року грошове зобов`язання, встановлене рішенням суду, перебуває у межах продовженої Законом № 540-ІХ позовної давності. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 25 вересня 2024 року у справі № 206/2984/23 (провадження № 61-7249св24).

При цьому, запровадження на всій території карантину є безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених статтею 257 ЦК України. Вирішувати питання поважності пропуску такого строку не потрібно. Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 947/8885/21 (провадження № 61-7480сво22), у постанові Верховного Суду від 10 липня 2024 року в справі № 206/3045/23 (провадження № 61-3852св24).

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому його дія неодноразово продовжувалася.

Згідно із Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», що набрав чинності 17 березня 2022 року, Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 19, за змістом якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Законом України від 8 листопада 2023 року № 3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини», що набрав чинності 30 січня 2024 року вказаний вище пункт Прикінцевих та перехідних положень ЦК України викладено в наступній редакції: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».

Також особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина четверта статті 14 ЦК України).

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 31 січня 2024 року у справі № 183/7850/22 (провадження № 61-14740св23), тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань.

За встановлених обставин, оскільки рішення суду було виконано в повному обсязі тільки 07.06.2023, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на стягнення відповідно до статті 625 ЦК України трьох процентів річних та інфляційних втрат унаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, встановленого рішенням суду.

Судом перевірено розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат, оцінено його в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами.

Суд, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних та інфляційних втрат за період з 04 квітня 2017 року по 07 червня 2023 року в сумі 40 102,14 грн, з яких: 7 186,07 грн - 3 % річних; 32 916,07 грн - інфляційні втрати, за неналежне виконання грошового зобов`язання, встановленого рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2011 року у справі 0907/2-5422/2011.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи і витраченого адвокатом часу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 19.02.2020 справа № 755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

З урахуванням конкретних обставин справи, зокрема ціни позову, суд може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. При визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу подано копії: договору № ІФ242970038 про надання правничої допомоги з додатками, укладеного 24.10.2024 між позивачем та адвокатом Ногіним В.В.; акта прийому-передачі наданої правової допомоги від 04.11.2024, довідки про оплату.

З акту прийому-передачі наданих послуг від 04.11.2024 вбачається, що надано наступні послуги: збір доказів перед поданням позову складання позовної заяви 1 000,00 грн 2 год.; складання та подання позовної заяви - 3 000,00 грн 3 год.

Суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази на підтвердження цих витрат не є безумовною підставою для їх стягнення судом у визначеному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності цих витрат.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу у справі, суд враховує відсутність заперечення відповідача чи його клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, і чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, обґрунтованість розміру цих витрат, складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності таких витрат.

Так само, суд зауважує, що збір доказів є частиною послуги складання позовної заяви, а також стягувач у виконавчому провадженні наділений правом ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії.

Враховуючи категорію справи та те, що предмет спору в цій справі не є складним, характер позовних вимог є розповсюдженою категорією цивільних справ, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних і процесуальні документи, які містяться у ній не є складними та не займали значних витрат часу на їх виготовлення, заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу в загальній сумі 4 000,00 грн є завищеним та необґрунтованим, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

З огляду на складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, реальності адвокатських витрат, суд вважає, що обґрунтованими і пропорційними до предмета спору є витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн, які слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Також при зверненні до суду позивач сплатив 1 211,20 грн судового збору, які згідно виписки зараховані до спеціального державного бюджету України.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 211,20 грн.

Керуючись ст. 4, 19, 141, 247, 258, 263, 264, 265, 268, 273, 280-284, 289 ЦПК України,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних та інфляційні втрати за період з 04 квітня 2017 року по 07 червня 2023 року в сумі 40 102,14 грн, з яких: 7 186,07 грн - 3 % річних; 32 916,07 грн - інфляційні втрати, за неналежне виконання грошового зобов`язання, встановленого рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2011 року у справі 0907/2-5422/2011.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1 211,20 грн та 3 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуте Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області судом за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст. 284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Гундяк Т.Д.

Повний текст рішення складено 20.02.2025.