ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2025 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Свистунової О.В., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Кошари О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» на бездіяльність Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Міністерства юстиції (м. Одеса), державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Міністерства юстиції (м. Одеса) Бочарової Полини Андріївни, заінтересована особа: ОСОБА_1

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК»

на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

06 листопада 2024 року ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» звернулося до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Міністерства юстиції (м. Одеса), у якій просить:

- визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Міністерства юстиції (м. Одеса) Бочарової Полини Андріївни щодо неповернення ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» у встановленому законом порядку авансового внеску, сплаченому у виконавчому провадженні № 53224452 в сумі 16000 грн платіжним дорученням № 6582-2690 від 29.12.2016 року;

- зобов`язати Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Міністерства юстиції (м. Одеса) повернути ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» невикористану суму авансового внеску, сплаченого в сумі 16000 грн.

В обґрунтуванням скарги ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» зазначили, що 17 листопада 2015 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області на підставі рішення від 22 вересня 2015 року у справі № 0427/10322/2012, яке набрало законної сили 05.10.2015 року, виданий виконавчий лист про стягнення стосовно ОСОБА_1 про стягнення суми. Банком була подана заява разом з виконавчим документом до виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження та відповідно до вимог ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» сплачений авансовий внесок в сумі 16000 грн. 03 січня 2017 року Шевченківським ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області відкрите виконавче провадження № 53224452 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості в загальній сумі 46579,87 доларів США та 464,84 грн. 28.12.2020 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Бочаровою П.А. була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувану у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення. В подальшому ВДВС реорганізовано в Перший Правобережний відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Міністерства юстиції (м. Одеса). Всупереч вимогам ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», постанова держвиконавця від 28.12.2020 року у ВП № 53224452 про повернення стягувану виконавчого документа не містить в собі розпорядження державного виконавця щодо повернення авансового внеску стягувану. А невикористані суми авансових внесків при закінченні зазначених виконавчих проваджень не поверталися. Листом № 513/859/2023 від 21.08.2023 року на адресу Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Міністерства юстиції (м. Одеса) був направлений запит про надання звіту про використання авансового внеску по боржникам, зокрема: ОСОБА_1 25.08.2023 року банком отримана відповідь, що згідно даних АСВП у період з 03.07.2017 по 28.12.2020 ВП №53224452 перебувало на примусовому виконанні у Шевченківського ВДВС, 28.12.2020 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» завершено. Матеріали виконавчого провадження вилучені в ході проведення обшуку згідно ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська у справі № 199/4935/21. А також повідомлено. що неможливо направити звіти про використання авансових внесків. 30.08.2023 року банком на адресу виконавчої служби направлений запит про перерахування залишку авансового внеску, в тому числі і по зазначеному боржнику. Банком отримано відповідь від 05.10.2023 року виконавчої служби у якій повідомлено про відсутність коштів на рахунку авансових внесків відділу. 12 жовтня 2023 року до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області було направлено звернення з вимогою зобов`язати начальника відділу перерахувати невикористані суми авансового внеску. 20.11.2023 року на адресу банку надійшла відповідь у якій повідомлено, що згідно відомостей автоматизованої системи виконавчих проваджень за ВП №53224452 у вкладці «надходження» відсутні надходження авансових внесків. Також зазначено, що за ухвалою суду платіжні доручення (інструкції) за 2020 рік, оригінали виписок авансового рахунку за 2020 рік, книги обліку авансових внесків за 2020 рік вилучені за протоколом обшуку від 16.07.2021 року. 11.09.2024 року банк звернувся з листом щодо зобов`язання перерахувати невикористані суми авансового внеску. 25.10.2024 року отримана відповідь, яка містить інформацію, що була надана раніше.

А тому просить визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Міністерства юстиції (м. Одеса) Бочарової Полини Андріївни щодо неповернення ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» у встановленому законом порядку авансового внеску, сплаченому у виконавчому провадженні № 53224452 в сумі 16000 грн платіжним дорученням № 6582-2690 від 29.12.2016 року; та зобов`язати Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Міністерства юстиції (м. Одеса) повернути ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» невикористану суму авансового внеску, сплаченого в сумі 16000 грн.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2024 року скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» на бездіяльність Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Міністерства юстиції (м. Одеса), державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Міністерства юстиції (м. Одеса) Бочарової Полини Андріївни, заінтересована особа: ОСОБА_1 - залишено без розгляду (а.с.55-58).

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення вимог (а.с.62-66).

07.01.2025 року Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Міністерства юстиції (м. Одеса) надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просять залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали судді в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судом 1 інстанції встановлено, що 22 вересня 2015 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області у цивільній справі № 0427/10322/2012 ухвалене рішення за позовом ПАТ «АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та звернення стягнення. Вказаним рішенням стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «АБ «Украгазбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 46579,87 доларів США та 464,84 грн. Судове рішення набрало законної сили 05.10.2015 року. 17 листопада 2015 року судом виданий виконавчий лист стосовно боржника ОСОБА_1 .

З інформації, отриманої скаржником 07.06.2022 року з АСВП про ВП 53224452 щодо виконання вказаного виконавчого документу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 46579,87 доларів США та 464,84 грн, вбачається, що 03 січня 2017 року відкрите виконавче провадження за вказаним виконавчим документом. 28.12.2020 року виконавче провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» завершено.

Листом № 513/859/2023 від 21.08.2023 року на адресу Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Міністерства юстиції (м. Одеса) був направлений запит про надання звіту про використання авансового внеску по боржникам, зокрема: ОСОБА_1 25.08.2023 року банком отримана відповідь, що згідно даних АСВП у період з 03.07.2017 по 28.12.2020 ВП №53224452 перебувало на примусовому виконанні у Шевченківського ВДВС, 28.12.2020 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» завершено. Матеріали виконавчого провадження вилучені в ході проведення обшуку згідно ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська у справі № 199/4935/21. А також повідомлено. що неможливо направити звіти про використання авансових внесків. 30.08.2023 року банком на адресу виконавчої служби направлений запит про перерахування залишку авансового внеску, в тому числі і по зазначеному боржнику. Банком отримано відповідь від 05.10.2023 року виконавчої служби у якій повідомлено про відсутність коштів на рахунку авансових внесків відділу. 12 жовтня 2023 року до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області було направлено звернення з вимогою зобов`язати начальника відділу перерахувати невикористані суми авансового внеску. 20.11.2023 року на адресу банку надійшла відповідь у якій повідомлено, що згідно відомостей автоматизованої системи виконавчих проваджень за ВП №53224452 у вкладці «надходження» відсутні надходження авансових внесків. Також зазначено, що за ухвалою суду платіжні доручення (інструкції) за 2020 рік, оригінали виписок авансового рахунку за 2020 рік, книги обліку авансових внесків за 2020 рік вилучені за протоколом обшуку від 16.07.2021 року. 11.09.2024 року банк звернувся з листом щодо зобов`язання перерахувати невикористані суми авансового внеску. 25.10.2024 року отримана відповідь, яка містить інформацію, що була надана раніше.

05 листопада 2024 року ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» подало до суду скаргу на бездіяльність виконавця державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Міністерства юстиції (м. Одеса) Бочарової Полини Андріївни та зобов`язання вчинити певні дії, питання про поновлення строку звернення до суду скаржник не порушував.

Залишаючи без розгляду скаргу ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», суд 1 інстанції виходив з того, що скаржником пропущено строк для подання скарги, а клопотання про його поновлення не було надано.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погоджується оскільки вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Так, відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Тобто виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент вчинення виконавчих дій) передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

У постановах від 18 листопада 2020 року у справах № 466/948/19 (провадження № 61-16974св19) та № 439/1493/15-ц (провадження № 61?7804св19), від 31 липня 2023 року у справі № 2-3187/11 (провадження № 61-4984св23), Верховний Суд вказав, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Згідно зі статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

За загальним правилом, судам необхідно враховувати, що в тому разі, коли законом встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду, їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за загальними правилами. Скарга (заява), пропущений строк на подання якої не поновлено, залишається без розгляду.

Відповідно до частини п`ятої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

У постанові від 13 березня 2019 року у справі № 920/149/18 (провадження № 12-297гс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що «стаття 74 Закону України «Про виконавче провадження» є загальною нормою по відношенню до статей 339-341 ГПК України, адже застосовується до більш широкого кола відносин: 1) відносин, які виникають при оскарженні дій щодо виконання будь-якого виконавчого документа, а не тільки рішення суду; 2) відносин, які виникають при оскарженні дій державного виконавця не тільки до суду, але й до органів ДВС».

Отже, стаття 449 ЦПК України є спеціальною нормою по відношенню до статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та має переважне право на застосування при обрахуванні строку для звернення сторони виконавчого провадження зі скаргою на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 березня 2023 року у справі № 367/7831/19 (провадження № 61-1642св22), від 13 червня 2023 року у справі № 638/5995/16-ц (провадження № 61?3333св23), від 30 червня 2023 року у справі № 206/1451/19 (провадження № 61-2469св23).

Згідно з частинами першою, четвертою статті 124 ЦПК України строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку. Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події.

У постанові від 19 квітня 2023 року у справі № 759/20392/18 (провадження № 61-905св23) Верховний Суд зазначив, що, виходячи з результату системного аналізу статей 123, 124, 126 ЦПК України із положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якої пов`язано його початок, тобто після фактичної обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 2-1441/10 (провадження № 61-17257св20) та від 07 липня 2021 року у справі № 127/2-200/2004 (провадження № 61?16384св19).

У постанові від 23 червня 2022 року у справі № 914/2265/20 Верховний Суд вказав, що: «водночас об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 04 лютого 2022 року у справі № 925/308/13-г зазначила, що за порівняльного аналізу змісту термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», що містяться у положеннях статті 341 Господарського процесуального кодексу України, суд доходить висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні; доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо. У цьому висновку Суд враховує, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя і сторони повинні очікувати їх застосування задля забезпечення дотримання принципу юридичної визначеності. Отже, під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, закріпленого у частині першій статті 341 Господарського процесуального кодексу України, необхідно враховувати поведінку скаржника (чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження тощо). У висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, що є сталою та послідовною судовою практикою, суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постановах від 14 серпня 2019 року у справі № 910/7221/17, від 12 січня 2021 року у справі № 910/8794/17, від 12 жовтня 2021 року у справі № 918/333/13-г».

Верховний Суд у постанові від 01 листопада 2023 року у справі № 904/3734/20, прийнятій у подібних правовідносинах, вказав, що передумовою для розгляду скарги на дії чи бездіяльність державного, приватного виконавця по суті є встановлення факту подання цієї скарги у строк, передбачений частиною першою статті 341 ГПК України, або наявності відповідного клопотання та обставин для поновлення такого строку, якщо його було пропущено з поважних причин. Адже під час оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, на виконанні яких перебуває виконавчий документ господарського суду, слід дотримуватися відповідних положень ГПК України, вміщених у розділі VI «Судовий контроль за виконанням судових рішень». Відсутність в оскаржуваних судових рішеннях достеменного встановлення істотних обставин щодо початку та закінчення перебігу процесуального строку для звернення із скаргою до суду, факту дотримання стягувачем цього строку, може свідчити про передчасність висновків судів прийняття до розгляду скарги та не можуть зумовити обов`язок суду щодо розгляду скарги по суті в порядку статті 343 ГПК України, оскільки нормами ГПК України імперативно визначено, що пропущений процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлено за відповідних обставин судом виключно за клопотанням особи, що подає скаргу. Протилежні дії суду порушуватимуть права інших учасників спору (зокрема виконавця, дії якого оскаржуються) та загальні засади господарського судочинства, а саме його диспозитивності, рівності перед законом і судом та змагальності сторін.

Матеріалами справи встановлено, що з інформації, отриманої скаржником 07.06.2022 року з АСВП про ВП 53224452 щодо виконання вказаного виконавчого документу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 46579,87 доларів США та 464,84 грн, вбачається, що 03 січня 2017 року відкрите виконавче провадження за вказаним виконавчим документом. 28.12.2020 року виконавче провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» завершено.

Листом № 513/859/2023 від 21.08.2023 року на адресу Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Міністерства юстиції (м. Одеса) був направлений запит про надання звіту про використання авансового внеску по боржникам, зокрема: ОСОБА_1 25.08.2023 року банком отримана відповідь, що згідно даних АСВП у період з 03.07.2017 по 28.12.2020 ВП №53224452 перебувало на примусовому виконанні у Шевченківського ВДВС, 28.12.2020 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» завершено. Матеріали виконавчого провадження вилучені в ході проведення обшуку згідно ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 199/4935/21. А також повідомлено, що неможливо направити звіти про використання авансових внесків. 30.08.2023 року банком на адресу виконавчої служби направлений запит про перерахування залишку авансового внеску, в тому числі і по зазначеному боржнику. Банком отримано відповідь від 05.10.2023 року виконавчої служби у якій повідомлено про відсутність коштів на рахунку авансових внесків відділу. 12 жовтня 2023 року до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області було направлено звернення з вимогою зобов`язати начальника відділу перерахувати невикористані суми авансового внеску. 20.11.2023 року на адресу банку надійшла відповідь у якій повідомлено, що згідно відомостей автоматизованої системи виконавчих проваджень за ВП №53224452 у вкладці «надходження» відсутні надходження авансових внесків. Також зазначено, що за ухвалою суду платіжні доручення (інструкції) за 2020 рік, оригінали виписок авансового рахунку за 2020 рік, книги обліку авансових внесків за 2020 рік вилучені за протоколом обшуку від 16.07.2021 року. 11.09.2024 року банк звернувся з листом щодо зобов`язання перерахувати невикористані суми авансового внеску. 25.10.2024 року отримана відповідь, яка містить інформацію, що була надана раніше.

Зі скаргою ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» звернувся до суду 05.11.2024 року .

Клопотання про поновлення строку а ні скаржником, а ні його представником суду надано не було.

Тобто, скарга подана після спливу встановленого ст. 449 ЦПК України строку на подання такої скарги.

Правозастосовча практика Верховного Суду у подібних правовідносинах є незмінною та усталеною, зокрема Верховний Суд 01 листопада 2023 року прийняв постанову у справі № 904/3734/20, та 15 листопада 2023 року прийняв постанову у справі № 552/3735/20 у аналогічних правовідносинах.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» пропустив строк звернення до суду зі скаргою, а клопотання про його поновлення із зазначенням поважних причин такого пропуску надано не було, а тому обґрунтовано залишив скаргу без розгляду.

Посилання в апеляційній скарзі, щодо направлення заяв стягувачем до виконавчої служби з проханням повернути авансовий внесок, колегія суддів не бере до уваги, оскільки звернення в позасудовому порядку для вирішення спору не зупиняє процесуальних строків, указані обставини можуть бути підставами для поновлення строку у разі подання скаржником відповідної заяви, проте у цій справі таких дій вчинено не було.

Інші, доводи апеляційної скарги, щодо необґрунтованого висновку судді 1 інстанції щодо висновків про пропущення строків для звернення до суду із скаргою, колегія суддів не приймає до уваги, тому, що вони не ґрунтуються на вимогах Закону, а зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Крім того, апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала судді першої інстанції відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням норм процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» - залишити без задоволення.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Вступна та резолютивна частини проголошена 19 лютого 2025 року.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2025 року.

Судді: