Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2025 селище Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Попадюка С.С., за участі секретаря судового засідання Щерби А.В., представника відповідача адвоката Коби М.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Оржиця Полтавської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за спожитий природний газ,

В С Т А Н О В И В:

Представник ТОВ «ГК «Нафтогаз України» - Бордун А.І. 26.06.2024 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за спожитий природний газ у сумі 24177 грн 71 коп.

Заявлені вимоги вмотивовані тим, що відповідачами, по об`єкту, що розташовується за адресою: АДРЕСА_1 , у період з лютого 2021 року по травень 2024 року (включно) було з спожито природний газ на загальну суму 24 177 (двадцять чотири тисячі сто сімдесят сім) гривень 71 копійка, вартість якого залишилась не оплаченою.

Вказаний об`єкт нерухомості належить відповідачам на праві приватної власності в рівних частках по частині.

Позивач з 01.11.2018 як суб`єкт ринку газу здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам які використовують природний газ для власних потреб на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №880 від 04.07.2017 «Про видачу ліцензій з постачання природного газу». Постановою НКРЕКП №2500 від 30.09.2015 «Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» визначено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є публічним договором приєднання, відповідно до статей 633, 634, 641, 642 ЦК України та укладається шляхом заявочного принципу і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Для забезпечення приєднання побутовим споживачем до умов договору постачання природного газу побутовим споживачем має надати постачальнику заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачем, підписану побутовим споживачем або уповноваженою ним особою.

Споживачем постачальнику була надана підписана заява-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам від 28.10.2021.

У період з 13.02.2021 по 31.03.2021, з 02.04.2021 по 31.05.2021, із 02.06.2021 по 31.07.2021, з 02.08.2021 по 30.09.2021 та з 02.10.2021 по 30.10.2021 Споживач являвся споживачем Постачальника «останньої надії» та був включений до Реєстру споживачів Постачальника «останньої надії» та споживав газ за ціною тарифного плану «Надійний» для споживачів Постачальника «останньої надії» яку зазначено у витязі з білінгової системи «Газоліна» - «Фінансовий стан» по особовою рахунку Споживача. Постачальник «останньої надії» - компанія, яка зобов`язана протягом 60 днів постачати газ споживачу, якщо він залишиться без постачальника. За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження КМУ від 22.07.2020 № 917-р, постачальником «останньої надії» визначено ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», яке здійснювало постачання природного газу на об`єкт боржника на підставі договору постачання природного газу постачальником «останньої надії».

В порядку досудового врегулювання спору Позивачем в адресу Відповідача було направлено вимогу про сплату заборгованості за спожитий природний газ №119/4.3.1-1228-2024/280058985 від 09.01.2024 в сумі 21687,20 грн. (станом на дату надсилання вимоги боржнику), яка залишилась незадоволеною Споживачем. Заперечення щодо сплати боргу Споживачем не надано. Борг не сплачено.

Тому, ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» прохає стягнути не сплачену вартість поставленого природного газу за період з лютого 2021 року по травень 2024 року (включно), з ОСОБА_1 у розмірі 12088,85 грн та ОСОБА_2 у розмірі 12088,85 грн.

Ухвалою Оржицького районного суду Полтавської області у складі головуючого судді Гришка О.Я. 23.07.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою судді Гришка О.Я. від 04.09.2024 задоволено заяву головуючого судді Гришка О.Я. про самовідвід у цій цивільній справі.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.09.2024 головуючим суддею у даній справі визначено суддю Попадюка С.С.

Ухвалою судді Попадюка С.С. від 06.09.2024 прийнято дану справу до свого провадження та призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін.

22.10.2024 представником позивача подано заяву про зменшення/збільшення розміру позовних вимог, а саме, просить стягнути з ОСОБА_1 суму основного збору у розмірі 9991,35 грн, судовий збір у розмірі 1514,00 грн та з ОСОБА_2 суму основного збору у розмірі 9991,35 грн, судовий збір у розмірі 1514,00 грн.

29.10.2024 представником позивача подано заяву про зменшення/збільшення розміру позовних вимог, а саме, просить стягнути з ОСОБА_1 суму основного збору у розмірі 8491,35 грн, судовий збір у розмірі 1514,00 грн та з ОСОБА_2 суму основного збору у розмірі 8491,35 грн, судовий збір у розмірі 1514,00 грн.

17.12.2024 представником позивача подано заяву про зменшення/збільшення розміру позовних вимог, а саме, просить стягнути з ОСОБА_1 суму основного збору у розмірі 3001,35 грн, судовий збір у розмірі 1514,00 грн та з ОСОБА_2 суму основного збору у розмірі 3001,35 грн, судовий збір у розмірі 1514,00 грн.

Ухвалою суду від 16.01.2025 закрито провадження у справі за позовною позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за спожитий природний газ в частині вимог, що заявлені до відповідача ОСОБА_2 .

Представник позивача 19.02.2025 в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги до відповідача ОСОБА_1 підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив повністю. Надав пояснення, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки у ОСОБА_1 відсутня заборгованість за спожитий природній газ. На підтвердження надав суду копії платіжних документів про здійснення відповідачем ОСОБА_1 оплат за спожитий природний газ на загальну суму 17980,00 грн.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив таке.

Взаємовідносини між газопостачальником, газорозподільним підприємством, газотранспортним підприємством та споживачами природного газу регулюються Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим Постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) № 2494 від 30.09.2015 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1379/2782, Правилами постачання природного газу (далі - Правила), затвердженими Постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 та іншими нормативно-правовими актами України.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах, а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Вказаними Правилами визначено, що договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Пунктом 2 глави 1 Розділу 6 Кодексу передбачено, що доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до газорозподільної мережі (далі - ГРМ) для споживання (постачання) природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2498.

В пункті 7 глави 3 Розділу 6 Кодексу зазначено, що фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність (п.5 правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2496та п.4 глави 1 Розділу 1 Кодексу газорозподільних систем).

Таким чином, навіть за відсутності підписаної відповідачем заяви-приєднання, фактичним підключенням об`єкту відповідача до ГРМ та фактичним споживанням природного газу підтверджується факт приєднання відповідача до публічного договору розподілу природного газу, укладеного між позивачем та відповідачем.

Такі висновки суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 07.10.2021 по справі №468/1649/20-ц.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується споживанням природного газу та підписаною споживачем заявою приєднання, датованою 28.10.2021 (а.с.15).

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11.12.2019 у справі №755/14208/17-ц та від 20.09.2018 у справі №751/3840/15-ц.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (пункт 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву споживача кореспондує обов`язок, серед інших, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Отже, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідно до п. 5 Розділу 1 Правил постачання природного газу об`єкт побутового споживача - територіально відокремлена газифікована споруда (житловий будинок, квартира, майстерня, літня кухня тощо), що належить споживачеві на правах власності або користування

Статтею 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа.

Судом встановлено, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , забезпечується послугами з постачання природного газу, які надавало ТОВ «ГК «Нафтогаз України».

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 351408989 від 23.10.2023, з 02.11.2010 відповідач ОСОБА_1 є співвласником відокремленої газифікованої споруди 3 кімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , з розміром частки 1/2, яке належить останній на підставі свідоцтва про право на спадщину, ВРВ 346109 від 18.10.2010 (а.с.16-18).

Отже, зазначені відомості вказують на те, що на ОСОБА_1 , як на співвласника, розповсюджується тягар по утриманню майна, а саме 3 кімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги має право звертатися до суду у разі порушення споживачами умов договору.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.

Як свідчать дані про фактичне щомісячне споживання природного газу, що надаються Оператором ГРМ, через інформаційну платформу по особовому рахунку № НОМЕР_1 (ЕІС-код 56XM28D430674356 об`єкта побутового споживача) з лютого 2021 року по травень 2024 року (включно) споживачем було спожито в об`ємі 3223,00 куб. м природного газу на суму 25177,71 грн.(а.с.9).

З урахуванням проведеної оплати на суму 1000,00 грн, заборгованість за вказаний період складає 24177,71 грн.

Зокрема, ТОВ «ГК «Нафтогаз України» у фінансовому стані споживача ОСОБА_1 за особовим рахунком № НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1 ), долученого до позовної заяви, вказує про наявність заборгованості у розмірі 24177,71 грн (а.с.9).

Суд зазначає, що позивачем не надано суду інформації, щодо фіксації останнього контрольного показника лічильника газу за об`єктом, про намір отримання якої від Оператора ГРМ ПАТ «Лубнигаз» з подальшим долученням в якості доказу у справі, про що зазначено у позовній заяві.

Обґрунтовуючи суму заборгованості за період з лютого 2021 року по травень 2024 року з урахуванням часткової сплати у грудні 2021, ТОВ «ГК «Нафтогаз України» надало належні і допустимі докази утворення заборгованості за спожитий газ за адресою АДРЕСА_1 за спірний період.

Суд зазначає, що предметом спору у цій справі є сума заборгованості, при цьому заперечуючи проти позову, представник відповідача власного розрахунку боргу не надав, як і не довів, що відповідний обсяг газу відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не споживався.

В порядку досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача ОСОБА_1 було направлено вимогу про сплату заборгованості від 09.01.2024 року № 119/4.3.1-1228-2024/280058985, яка залишилася не задоволеною відповідачем.

У той же час представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Коба М.Г. заперечив наявність у відповідача заборгованості, вказуючи на безпідставність заявленої до неї позовної вимоги.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із стаття 356. ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною 1 ст. 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є співвласником відокремленої газифікованої споруди 3 кімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , з розміром частки 1/2, яке належить останній на підставі свідоцтва про право на спадщину, ВРВ 346109 від 18.10.2010.

Відтак відповідач ОСОБА_1 зобов`язана, як співвласник квартири з розміром частки 1/2 зобов`язана нести витрати, пов`язані із оплатою спожитих житлово-комунальних послуг у розмірі 50% витрат, тобто пропорційно своїй частці у праві спільної часткової власності.

Позивач при зверненні до суду із позовною заявою просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 борг за спожитий природний газ у розмірі 12088 грн 85 коп., що відповідає 50% загальної суми заборгованості за спожитий природний газ за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 24177,71 грн.

З долучених до матеріалів справи представником відповідача адвокатом Кобою М.Г. копій платіжних документів вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 в період з 11.11.2024 по 07.12.2024 (а.с.152-159) проведено оплати за спожитий природний газ по особовому рахунку НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , на загальну суму 17980,00 грн.

Таким чином, відповідачем ОСОБА_1 доведено факт оплати за спожитий природний газ у сумі 17980,00 грн, що значно перевищує розмір заявленої до неї позивачем вимоги про стягнення заборгованості на суму 12088 грн. 85 коп.

Факт проведених відповідачем ОСОБА_1 оплат за спожитий природний газ позивачем не заперечується, що знайшло своє відображення у змісті заяв позивача про зменшення розміру позовних вимог від 22.10.2024 (а.с.80-81), від 29.10.2024 (а.с.95-96), від 17.12.2024 (а.с.117-119).

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

З огляду на те, що заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог надійшли вже після початку судового розгляду, суд розглядає зазначені заяви як заяви про відмову від частини позовних вимог, що відповідає змісту п.1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України.

З аналізу змісту заяв позивача про зменшення розміру позовних вимог вбачається, що позивач отримані від відповідача ОСОБА_1 кошти за спожитий природній газ спрямовував на погашення загальної заборгованості двох відповідачів, застосувавши тим самим механізм їх солідарної відповідальності за зобов`язаннями щодо оплати вартості спожитого природного газу. На думку суду, таке зарахування не узгоджується із змістом 1 ст. 360 ЦК України, відповідно до якої кожен із співвласників відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Підстав для застосування до зобов`язань ОСОБА_1 перед позивачем солідарної відповідальності за зобов`язанням щодо оплати заборгованості за спожитий природний газ, суд не вбачає.

Суд вважає, що відповідачем ОСОБА_1 доведено факт відсутності у неї заборгованості за спожитий природний газ у розмірі, заявленому позивачем, відтак відсутні підстави для задоволення позову про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості, що з урахуванням останньої заяви позивача про зменшення позовних вимог від 17.12.2024 (а.с.117-119) становить 3001 грн 35 коп.

Таким чином, оцінивши у сукупності наведені вище докази, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки матеріали справи містять належні, допустимі та достатні докази, що свідчать про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у заявленому розмірі.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача у разі відмови в позові на позивача.

Таким чином, згідно положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позов не підлягає до задоволення, тож судові витрати слід залишити на позивачеві.

Керуючись ст.12, 13, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за спожитий природний газ - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», адреса: вул. Шолуденка, буд. 1, м. Київ, 04116, .

- відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 24.02.2025 року.

Суддя Попадюк С.С.