Справа № 308/4315/15
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 лютого 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судових засідань: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 червня 2023 року у складі судді Бедьо В.І., у справі за первісним позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», змінено найменування на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»», змінено найменування на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору поруки припиненим,-

встановив:

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», змінено найменування на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором 221079-SOGL у розмірі 15509,97 доларів США.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту 221079-SOGL від 11.04.2008 року. Згідно договору відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 38000,00 доларів США на строк не пізніше 08.04.2011 року. Відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач ОСОБА_1 повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборованості за Кредитом, за відсотками комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач ОСОБА_1 станом на 11.02.2015 року має заборгованість - 71385,20 доларів США, складається з наступного:19842,91 доларів США - заборгованість за кредитом;51542,29 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 56623,12 доларів США, яка була задоволена рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 01.07.2013 року з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь позивача ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", різниця становить - 14762 доларів США; а також штрафи відповідно до Договору: 9,78 доларів США - штраф (фіксована частина). 738,10 доларів США - штраф (процентна складова). Отже, заборгованість до стягнення становить 15509,97 доларів США.

До умов укладених між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору, відповідач зобов`язався здійснювати своєчасне погашення кредитів та сплачувати усі інші передбачені договорами платежі. В якості забезпечення виконання ним своїх зобов`язань за умовами кредитних договорів, між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір поруки.

Однак, відповідачі свої зобов`язання за кредитним договором та договором поруки не виконали, у зв`язку з чим за ними утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути у розмірі 15509,97 доларів США, що за курсом 25,55 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.02.2015 року складає 396279,70 грн.

12.06.2015 року представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог.

В заяві про збільшення позовних вимог зазначено, що 01 липня 2013 року Індустріальним районним судом було прийнято рішення по цивільній справі № 202/25562/13-ц, про стягнення заборгованості щодо кредитного договору № 221079-SOGL від 11.04.2008 р., у розмірі 55371,56 Дол. США. 22.10.2014 році Індустріальним районним судом винесено Ухвалу про скасування указаного заочного рішення і в ході розгляду справ прийнято рішення про залишення позовної заяви без розгляду (Ухвала від 12.02.2015 р.).

Враховуючи вищенаведене, представник позивача просив стягнути з солідарно з відповідачів всю заборгованість ОСОБА_1 по кредитному догвору № 221079-SOGL від 11.04.2008 р., яка станом на 11.02.2015 року становить - 71385,20 доларів США, що за курсом 25,55 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.02.2015 року складає 1 823 891,86 грн. яка складається з наступного: 19842,91 доларів США - заборгованість за кредитом; 51542,29 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом.

07.07.2015 року ОСОБА_2 подано зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договорів поруки припиненими.

Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, згідно яких позивач за зустрічним позовом має нести солідарну відповідальність за невиконання основним боржником своїх зобов`язань, проте він вважає, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Проте, позивач протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя та не звернувся до суду з відповідним позовом, в зв`язку з чим ОСОБА_2 просить: прийняти зустрічний позов до спільного розгляду з позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у цивільній справі №308/4315/15-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором, визнати припиненим з 09 жовтня 2011 року договір поруки №221079, укладений 11 квітня 2008 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», відмовити повністю у вказаному позові Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у цивільній справі №308/4315/15-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 07.07.2015 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання припиненим договору поруки.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 червня 2023 року у первісному позові Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору поруки припиненим задоволено. Визнано припиненим з 09 жовтня 2011 року договір поруки №221079, укладений 11 квітня 2008 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк».

В апеляційній скарзі акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд безпідставно відмовив у заявленому позові про стягнення заборгованості за кредитним договором, та не врахував, що основне зобов`язання за кредитним договором не виконано, а тому відсутні підстави для визнання договору поруки припиненим. Судом також не враховано, що ефективним способом захисту прав поручителя є вимога саме про визнання поруки припиненою, а не про визнання договору поруки припиненим.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_3 , та пояснення представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 , розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 11.04.2008 року між позивачем Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитну угоду № 221079-SOGL від 11.04.2008 року, згідно якого відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 38000,00 доларів США на строк не пізніше 08.04.2011 року під 17% річних.

В забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором 11.04.2008 року ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено нотаріально посвідчений договір застави, предметом якого є сідловий тягач «VOLVO FH 12 420» реєстр. н/з НОМЕР_1 та напівпричіп бортовий « KOGEL SN24» реєстр. н/з НОМЕР_2 .

У п.9 договору застави вказано, що сторони визначили вартість заставлених транспортних засобів у розмірі 212 100,00 грн, що станом на день укладення цього договору становило 42 000 долаврів США.

Згідно із п.21 договору застави, у випадку нотаріального посвідчення цього договору сторони дійшли згоди, що звернення стягнення на заставлені ТЗ може здійснюватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Також в забезпечення зобов`язань за вищевказаним кредитним договором між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 11.04.2008 року укладено договір поруки №221079, згідно умов якого ОСОБА_2 поручилася за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором.

У п.11 договору поруки вказано, що порука діє до повного виконання зобов`язань боржника за кредитним договором.

05 жовтня 2009 року приватним нотаріусом Мукачівського нотаріального округу Вімерт В.І. видано виконавчий напис №1559 про зверення стягнення на предмет застави: сідловий тягач «VOLVO FH 12 420» реєстр. н/з НОМЕР_1 та напівпричіп бортовий «KOGEL SN24» реєстр. н/з НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 221079-SOGL від 11.04.2008 р. у розмірі 35 085,94 доларів США, що становить 280 834,81 грн., з яких: 22 507,70 доларів основний борг по кредиту, 7 667,17 доларів США прострочений борг, 322,62 доларів США нараховані відсотки, 4 588,47 доларів США прострочені відсотки.

Даний виконавчий напис позивачем пред`явлений до виконання до відділу ДВС Ужгородського місьрайонного управління юстиції, а в подальшому за заявою позивача постановою державного виконавця від 25.02.2010 року був повернутий без виконання, у зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_1 добровільно передав вказаний предмет застави для реалізації банком. Факт добровільної передачі ОСОБА_1 вказаних транспортних засобів підтверджено відповідними актами від 28.12.2009р.

З виписки по банківському кредитному рахунку ОСОБА_1 вбачається, що позивач 07.12.2010 р. зарахував в погашення заборгованості по кредиту (тілу) 5 252,28 доларів США, отриманих від реалізації ТЗ«KOGEL SN24», а 11.04.2011р. позивач зарахував у погашення заборгованості по кредиту (тілу) 7 107,07 доларів США і у погашення заборгованості по процентах 7 107,08 доларів США, отриманих від реалізації ТЗ «VOLVO FH 12 420».

У травні 2013 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом відповідачів про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01липня 2013 року у справі № 202/25562/13-ц стягнуто з відповідачів заборгованості за кредитним договору № 221079-SOGL від 11.04.2008 р., у розмірі 55 371,56 Дол. США.

22.10.2014 році Індустріальним районним судом винесено ухвалу про скасування указаного заочного рішення і в ході розгляду справ прийнято рішення про залишення позовної заяви без розгляду (Ухвала від 12.02.2015 р.).

17.04.2015 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість ОСОБА_1 по кредитному догвору № 221079-SOGL від 11.04.2008 р., станом на 11.02.2015 року становить - 71385,20 доларів США, що за курсом 25,55 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.02.2015 року складає 1 823 891,86 грн. яка складається з наступного: 19 842,91 доларів США - заборгованість за кредитом; 51 542,29 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч.1ст. 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) також викладено правову позицію про те, що після направлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення кредитної заборгованості та, відповідно, припинення дії кредитного договору, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч.2ст.1050 ЦК України.

Зі змісту вчиненого 05 жовтня 2009 року приватним нотаріусом Мукачівського нотаріального округу Вімерт В.І. виконавчого напису вбачається, що банк просив звернути стягнення на предмет застави для дострокового задоволення своїх вимог щодо всієї суми зазаборогованості, що свідчить про те, що кредитор скористався своїм правом на дострокове повне повернення кредиту, відсотків, що потягло зміну строку виконання основного зобов`язання.

Наявність виконавчого напису нотаріуса про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, незалежно від виконання його боржником, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, і у такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічний правовий висновок викладено у Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2019 року справа № 357/5125/16-ц.

Згідно укладеного позивачем та відповідачем ОСОБА_2 договору поруки, ОСОБА_2 поручилася за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором.

У п.11 договору поруки вказано, що порука діє до повного виконання зобов`язань боржника за кредитним договором.

Згідно із п.12 договору поруки сторони дійшли згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом 36 місців.

Згідно із ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Вимога ст. 526 ЦК України щодо обов`язку виконувати зобов`язання належним чином поширюється і на акцесорні (забезпечувальні) договор та сторін таких договорів. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно з положеннями ч.4 ст. 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Відповідно до змісту статей 251, 252 ЦК України настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається саме календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Крім того, слід зауважити, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Вчиненням 05.09.2009 р. виконавчого напису нотаріуса, яким стягнуто всю заборгованість за кредитом, позивач використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, тобто, такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання.

Відтак, оскільки кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання, і протягом встановленого п.12 договору поруки трирічного строку не пред`явив вимог до поручителя ОСОБА_2 (такі заявлені ІНФОРМАЦІЯ_1 ), то порука є припиненою, у зв`язку з чим позовні вимоги до ОСОБА_2 є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Згідно із п.6.8 укладеної кредитної угоди № 221079-SOGL від 11.04.2008 року сторони договору визначили, що строки позовної давності по вимогам щодо стягнення кредиту відсотків за користування кредитом, неустойки-пені, штрафів встановлються тривалістю 5 років.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Згідно із ч.5 ст 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Матеріалами справи встановлено, що позичальник ОСОБА_1 неналежно виконував свої зобововязання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість.

Як уже встановлено судом вчинення 05.09.2009 р приватним нотаріусом Вімерт В.І. виконавчого напису про зверення стягнення на заставне майно свідчить про те, що кредитор скористався своїм правом на дострокове повне повернення кредиту, відсотків, що потягло зміну строку виконання основного зобов`язання.

З позовом до суду позивач звернувся 17 квітня 2015 року, тобто з пропуском встановленого договором п`ятирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та обгрунтовано відмовив у первісносу позові і задоволив зустрічний позов.

Доводи апеляційної скарги встановлених судом першої інстанції обставин не спростовують, не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 14 лютого 2025 року .

Головуючий :

Судді: