Справа № 587/4043/24
17 лютого 2025 року Сумський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Гончаренко Л.М., за участю секретаря судового засідання Макошенець С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: відділ «Служба у справах дітей» Конотопської міської ради Сумської області про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю
Представник позивача звернулась до суду з вказаним позовом, якому просить визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 .
Свої вимоги мотивує тим, що сторони перебували в цивільному шлюбу, та від шлюбу мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Донька проживає разом з позивачкою та повністю перебуває на її утриманні. Батько дитини самоусунувся від виховання доньки, не підтримує жодної комунікації не спілкується ні з дитиною ні з позивачкою. На даний час дитина не має зареєстрованого місця проживання, оскільки позивачка позбавлена можливості здійснити реєстрації дитини, бо не має на це письмової згоди відповідача. Самостійно дійти згоди щодо місця проживання дитини сторони не можуть, а тому позивачка бажає щоб місце проживання доньки разом з нею за адресою АДРЕСА_1 . За місцем проживання ОСОБА_3 створені всі належні умови. Позивачка має достатньо засобів для належного утримання і виховання доньки.
Сторони в судове засідання не з`явилися.
Від представника позивачки надійшло клопотання про розгляд справи без сторони позивача, позов підтримали, згодні на заочний розгляд справи.
Відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подавав.
Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи в їх відсутність, підтримали письмовий висновок служби у справах дітей про визначення місця проживання дитини, вважають можливим визначити місце проживання дитини разом із матір`ю.
Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у не зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією свідоцтва про народження (а.с.9).
На даний час малолітня дитини проживає разом з матір`ю в АДРЕСА_1 , без реєстрації. (а.с.8)
Відповідно до довідки відділу «Служби у справах дітей» Нижньосироватської сільської ради від 10.12.2024 року № 58, відповідач зареєстрований в АДРЕСА_2 , однак фактично там не проживає, зі слів сусідів декілька років в будинку ніхто не з`являвся, умови проживання неналежні. (а.с.56).
Відповідно до педагогічної характеристики КЗ СОР «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер» від 17.10.2024 року, ОСОБА_4 , яка навчається в даному ліцеї з першого класу, за період навчання зарекомендувала себе як активна, здібна, та комунікабельна дитина. Мама дівчинки, ОСОБА_1 , відповідально ставиться до своїх батьківських обов`язків. ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , із дитиною не спілкується з сім`єю не проживає. У вихованні дитини участі не бере, з класним керівником на зв`язок не виходив, на батьківські збори не з`являвся. (а.с.10).
Відповідно до письмової заяви, позивачка ОСОБА_1 зверталася до відповідача, батька ОСОБА_2 , щодо надання згоди на реєстрацію дитини, однак відсутні будь які відомості про отримання відповіді. (а.с.11,12).
Відповідно до акту обстеження умов проживання від 06.12.2024 року, місце проживання позивачки та малолітньої ОСОБА_3 , в АДРЕСА_1 , умови проживання задовільні, створені всі умови для належного проживання та виховання малолітньої дитини. (а.с. 35-36).
Відповідно до довідки Сумського районного ВДВС, відповідач має заборгованість зі сплати аліментів. (а.с.32-33).
Згідно медичної довідки КНП «Конотопська ЦРЛ Академіка Михайла Давидова» Конотопської міської ради №631 від 05.12.2024 року ОСОБА_1 , 1997 р.н., мешканка АДРЕСА_1 не перебуває на диспансерному обліку у лікаря нарколога (а.с. 34).
Згідно ч. 7-8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.
Згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Тлумачення положень ст. 161 СК України свідчить, що до інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
Згідно ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Конотопської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , представником було обстежено умови проживання ОСОБА_4 , яка проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , братами, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в АДРЕСА_1 . У квартирі чисто, охайно складені речі, достатня кількість меблів та побутової техніки. Дитина має в достатній кількості одяг, взуття, предмети першої необхідності, іграшки. Мати не чинить жодних перешкод у спілкуванні батька з донькою. Тато дівчинки, ОСОБА_2 , з дитиною не спілкуються з сім`єю, не проживає, у вихованні ОСОБА_8 участі не бере. Враховуючи вищевикладене, з метою гармонійного розвитку малолітньої ОСОБА_8 , з урахуванням особистої прихильності дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , це буде відповідати інтересам дитини.(48-50).
Принципом 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.
У справі «Хант проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що права дитини мають перевагу над правами батьків.
Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.
Тобто, при вирішені справ про визначення місця проживання дитини, суд не може будувати логіку свого рішення за принципом: визначити місце проживання дитини із мамою, якщо не встановлено виняткових обставин.
Такого висновку також дійшов Верховний Суд у постанові від 17.07.2019 у справі №185/6994/15-ц.
Судом встановлено, що малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає із матір`ю, ОСОБА_1 , яка опікується нею, займається її вихованням та розвитком. Фактів та обставин, у тому числі передбачених нормою ч. 2 ст. 161 СК України, які б слугували підставою для відмови у позові, судом встановлено не було.
Враховуючи зазначене, а також вимоги чинного законодавства та судової практики суд вважає, що найкращим інтересам дитини відповідатиме визначення місця проживання з матір`ю. Відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст. ст. 7, 142, 160, 161 СК України, суд
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
На заочне рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивач, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Л.М. Гончаренко