РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/5227/24

провадження у справі № 2-о/0285/39/25

20 лютого 2025 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді………………...Літвин О. О.,

секретаря………………….……...Михнюка А. В.,

з участю:

заявниці.......................................... ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу

за заявою ОСОБА_1

заінтересована особа: Звягельський відділ державної реєстрації актів цивільного стану

у Звягельському районі Житомирської області

про встановлення юридичного факту,

ВСТАНОВИВ:

Заявниця у жовтні 2024 року звернулася до суду з заявою, в якій просила встановити факт розірвання її шлюбу з ОСОБА_2 , який був здійснений окупаційною владою в АРК 23.04.2019.

В обґрунтування своєї заяви зазначила, що будь-який документ, виданий на тимчасово окупованій території, в тому числі і свідоцтво про розірвання шлюбу, вважається недійсним і не створює правових наслідків.

Заявниця в судовому засіданні підтримала свою заяву, просила суд розлучити її з ОСОБА_3 .

Адвокат заявниці в минулому засіданні зазначала, що свідоцтво про розірвання шлюбу не приймалося нотаріусом, коли заявниця виявила бажання придбати нерухоме майно, зокрема вимагалась згода чоловіка на укладення договору. При зверненні до органів драцс для «легалізації» зазначеного свідоцтва, їй було відмовлено.

Звернення до суду з даною заявою також передувало бажання ОСОБА_1 вдруге вийти заміж і відсутність у Державному реєстрі акту цивільного стану громадян відомостей про розірвання шлюбу з колишнім чоловіком ОСОБА_2 створює їй перешкоди для укладення іншого шлюбу.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не прибув, в письмовій заяві до суду просив справу слухати за його відсутності, проти задоволення заяви не заперечив.

Заслухавши пояснення учасника процесу, дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що 25.08.1984 між заявницею та ОСОБА_2 укладено шлюб, який був зареєстрований Лебедівською сільською радою Новоград-Волинського району Житомирської області. Зазначене підтверджується відповідним свідоцтвом про укладення шлюбу, копією паспорта ОСОБА_1 з відповідною відміткою на сторінці «сімейний стан» та записом акту про укладення шлюбу №9.

З наданого заявницею свідоцтва про розлучення, виданого 23.04.2019 Джанкойським районним відділом запису актів цивільного стану департаменту записів актів цивільного стану міністерства юстиції республіки Крим, вбачається, що 23.04.2019 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний.

Актовий запис про розірвання шлюбу між заявницею та її колишнім чоловіком в архіві Звягельського відділу державної реєстрації актів цивільного стану відсутній.

Згідно довідки від 16.01.2024 про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи, заявниця зареєстрована, як внутрішньо переміщена особа. До цього вона була зареєстрована та проживала в АР Крим Джанкойського району с. Передмістне.

Міжнародний суд ООН у своїй практиці щодо окупованих територій сформулював «Намібійські винятки», відповідно до яких документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання призведе до серйозних порушень або обмежень прав громадян.

Цей принцип розвинений у практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, ЄСПЛ у низці рішень вказав, що зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Розгляд державними органами документів, виданих окупаційною владою, не означає автоматичного визнання такої влади. Водночас держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території перебуває під ефективним контролем іншої держави.

Документи, видані органами та установами (зокрема, закладами реєстрації актів цивільного стану), що розташовані на тимчасово окупованій території України, як виняток можуть братись до уваги судом і оцінюватися разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку ст.315 ЦПК України.

Частиною 3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами на тимчасово окупованій території, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені в порядку, не передбаченому законом, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Тобто, на законодавчому рівні закріплено та розширено можливість застосування адміністративної процедури до державної реєстрації народження, смерті, шлюбу та його розірвання.

Відповідно до принципу 1 Керівних принципів ООН з питань внутрішнього переміщення, представлених Генеральною асамблеєю ООН 1998 року, внутрішньо переміщені особи, на підставі повної рівності, користуються тими ж правами та свободами, передбаченими міжнародним правом і національним законодавством, якими користуються інші особи в їхній країні. Вони не повинні піддаватись дискримінації при здійсненні будь-яких прав і свобод на підставі того, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Принципом 20 Керівних принципів ООН проголошено, що кожна людина, де б вона не перебувала, має право на визнання її правосуб`єктності. Для забезпечення реалізації цього права переміщеним усередині країни особам відповідні органи державної влади видають всі документи, необхідні для здійснення їх законних прав, такі, як паспорт, посвідчення особи, свідоцтво про народження та свідоцтво про шлюб. Органи влади сприяють, зокрема, видачі нових документів або заміні документів, загублених під час переміщень, без будь-яких необґрунтованих умов, таких, як вимога повернення на місце звичайного проживання для отримання цих або інших необхідних документів.

За правилами ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема, реєстрації чи розірвання шлюбу, суд розглядає в порядку окремого провадження.

Порядок державної реєстрації розірвання шлюбу врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Мін`юсту №52/5 від 18.10.2000. Так, за заявами громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території України або переселилися з неї, державну реєстрацію актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання здійснюють відділи державної реєстрації актів цивільного стану за місцем звернення заявника.

Матеріалами справи не підтверджено, що в заявниці існували перешкоди у державній реєстрації розірвання шлюбу з ОСОБА_2 на момент звернення у жовтні 2024 року до суду з даною заявою. Так, з листа Звягельського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 06.01.2025 (отриманого на запит суду) слідує, що про державну реєстрацію свідоцтва про розлучення, виданого 23.04.2019 Джанкойським районним відділом запису актів цивільного стану департаменту записів актів цивільного стану міністерства юстиції республіки Крим, ОСОБА_4 до відділу не зверталась. Натомість вже під час розгляду справи в суді, 15.01.2025 заявниця звернулась до Звягельського відділу державної реєстрації актів цивільного стану із заявою «щодо деяких питань, пов`язаних з державною реєстрацією розірвання шлюбу», на що їй листом було надано відповідь про процедуру розірвання шлюбу в Україні та додатково повідомлено, про недійсність актів, виданих посадовими особами на тимчасово окупованій території України.

Статтею 391 ЦК встановлено право фізичної особи на особисте життя.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначений у ст.16 ЦК.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) особи порушені, невизнані або оспорені і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) особа звернулася до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного приватного (цивільного) права (інтересу) є самостійною підставою для відмови в позові або заяві.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси особи власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Враховуючи встановлені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, суд зазначає, що заявницею не доведено порушення будь-яких її прав.

Метою функціонального поділу державної влади на законодавчу, виконавчу та судову є розмежування повноважень між різними органами державної влади та недопущення привласнення повноти державної влади однією з гілок влади. Суд своїм рішенням не може підміняти дії та рішення інших органів державної влади, вчинення яких входить в їх компетенцію.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.95 Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суди можуть встановлювати факт розірвання шлюбу за умови подання заявником доказів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації такої події.

Статтею 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають, окрім іншого, розірвання шлюбу, яке провадиться відповідно до закону та підлягає обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З аналізу змісту ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» слідує, що свідоцтво про розірвання шлюбу, видане органом на тимчасово окупованій території, не входить до переліку документів, які є недійсними і не створюють правових наслідків.

Звернення до суду з заявою про встановлення факту розірвання шлюбу має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, відмова якого дає підстави вважати про наявність порушеного права особи.

З підстав вище наведеного заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 12, 13, 76-83, 258, 259, 264-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту.

Судове рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на нього протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну його частини, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після апеляційного перегляду.

Дата виготовлення повного тексту рішення 24.02.2025.

Головуюча суддя О. О. Літвин