печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Вовк С. В.,

при секретарі судового засідання - Брачун О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави російська федерація в особі Уряду Російської Федерації про стягнення майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позиція сторін у справі

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Держави Російська Федерація в особі Уряду Російської Федерації про стягнення майнової та моральної шкоди.

Позовні вимог обґрунтовувались тим, що позивач, на момент початку повномасштабного вторгнення (військової агресії) рф, постійно проживала в місті Маріуполь Донецької області.

З 28 лютого 2022р. Позивач була змушена перебувати в зруйнованій квартирі під обстрілами в коридорі на підлозі (використовувати правило захисту «двох стін» при бомбардуваннях та обстрілах, щоб зменшити ймовірність поранення або смерті), а з 12 березня 2022р., коли ракета пробила стелю в квартирі, Позивач була змушена перебувати в підвалі багатоповерхового будинку для того, щоб врятувати своє життя. Позивач постійно перебувала в повній темряві, в холоді, оскільки температура повітря в цей час була до - 12 С.

1-2 березня 2022. року, місто Маріуполь було повністю оточено окупантами й ізольоване. 4 березня 2022 року в місті припинилося газопостачання й опалення. Зник зв`язок. На вулиці мороз до -10 С, температура в приміщенні дорівнювала зовнішній.

Район, в якому розташовано будинок Позивача, знаходився практично в зоні бойових дій. Перші снаряди прилетіли у двір будинку приблизно 2 березня 2022 року. З цього дня й до середини квітня, цей район і її будинок в тому числі, піддавався постійним обстрілам артилерією, стрілецькою зброєю, бомбардуванню літаками.

Майже місяць Позивач разом з іншими мешканцями будинку не могли навіть вийти у двір, бо ризикували потрапити під кулю або розрив снаряду через постійні обстріли.

Весь цей час бракувало їжі, не було питної води, не було зв`язку. Готувати їжу намагалися на вогнищах у дворі, але там постійно був ризик отримати кулю або уламок снаряду, міни, гранати, то приходилося забігати постійно до підвалу потім вибігати, щоб перевірити чи не згоріла їжа. У сусідньому будинку снаряд влучив в таку імпровізовану кухню надворі й людей повбивало й порозривало на шматки.

До 10 березня 2022 року було пограбовано всі магазини, купити їжу не було де, тільки обмін. Продуктів бракувало, бо запаси скінчилися. То їли рідко та мало. Іноді одну картоплину на день й трохи води або чаю. Часом норма води на людину ставала менш, ніж пів літри на добу. Пили воду з бойлерів опалення, коли був дощ чи сніг - збирали снігову або дощову воду, кип`ятили й пили. Позивач за час перебування у підвалі схудла на 10 кг., та фізично була виснажена голодуванням, стресом та холодом.

Відсутність елементарних засобів гігієни, кіптява від кострів, дим та згарища від обстрілів, призвели до запалень та обмороження кінцівок. Утворилися гнійні нариви, деформація пальців на кінцівках. Загоїти рани та зняти запалення Позивач змогла лише коли змогла евакуюватися у Запоріжжя.

Бойові дії й перестрілки українських військових з окупантами точилися практично навколо будинку Позивача. Весь цей район (район між пр. Будівельників, пр. Миру, вул. Бахчіванджи та вул. Зелінського) вщент зруйновано та випалено, там не залишилося жодного вцілілого будинку.

Після влучання одного зі снарядів будинок запалав. Пожежа тривала декілька днів. Позивач з сусідами намагалися вилізти з підвалу на вулицю й врятувати деякі речі, які збереглися, але окупанти стріляли в людей зі стрілецької зброї.

В результаті пожежі температура в підвалі дуже піднялася і гіркий чорний дим заполонив повністю приміщення підвалу, над головами людей просіло бетонне перекриття.

Закриваючи дихальні шляхи мокрими ганчірками, маючи запаморочення та кисневий голод, Позивачу вдалося вижити. В короткий час між обстрілами вдалося відкрити двері підвалу та запустити повітря. Отруєні чадним газом, виснажені та зневоднені, Позивач разом із сусідами перебувала у підвалі ще довгий час.

В місті не було зв`язку, Позивач нічого не знала про своїх рідних - сестру і її сім`ю, чи змогли вони виїхати, про інших близьких й друзів, це дуже мучило її, бо в неї крім них нікого не було.

Коли Позивач разом із сусідами змогли виходити на свіже повітря, а це була вже середина квітня, навкруги була жахлива картина - могили загиблих та вмерлих на подвір`ях, на газонах, у вирвах після вибухів бомб трупи людей, які пролежали на вулиці тижнями, чорні, вже розкладалися, не поховані, ніхто їх не прибирав. Коли Позивач вийшла шукати можливість зв`язку на другий кінець району, їй доводилося багато разів проходити повз одних й тих же мертвих тіл, й повз тіла сусідки-бабусі, яка померла майже в неї на руках.

Потім прийшли озброєні окупанти «зачищати територію» й почали шукати тих, хто, як вони казали, «посміхався фашистам», тобто патріотів та тих, хто підтримував Україну. Позивач дуже злякалася, бо про її волонтерську діяльність знали деякі сусіди, які підтримали окупантів й вони стали їй погрожувати, що прийдуть кадирівці. Позивачу треба було вкрай швидко шукати можливість виїхати. Психологічно це було дуже важко, бо вона кожного часу чекала, що за нею прийдуть.

При виїзді з окупації прийшлося проходити перевірку на декількох десятках блокпостів окупантів, які вели себе дуже нахабно, перевіряли речі, копирсалися у сумках й примушували відчувати себе приниженою. Крім того було дуже страшно, що знайдуть щось таке, що вважатимуть ворожим до них.

В Бердянську Позивач провела два тижні в маленькому зачиненому готелі, майже не виходячи на вулицю. В місті вже хазяйнували окупанти, й коли їй потрібно було виходити за продуктами до ринку, вони нишпорили по сумці.

По дорозі з Бердянську до Запоріжжя у Василівці Позивач разом із людьми, з якими вона виїжджала, прочекали на дорозі в колоні три доби, ночували в автівці. Під час очікування виїзду часто бачили озброєних окупантів, які стріляючі в повітря, розганяли людей, що підходили до них з запитаннями про час виїзду. Ввечері 14 травня 2022 року Позивач дісталася м. Запоріжжя.

Загалом Позивач провела на тимчасово окупованій території 79 днів, з них 63 дні - в місті Маріуполь.

Всі ці події (перебування майже два місяці в зоні бойових дій, брак їжі та води, холод та пожежі, постійна загроза загинути або під руїнами будинку, або в пожежі, або від кулі чи уламку снаряду, психологічний пресінг, втрата житла) привели до розладу здоров`я Позивача: порушився сон, погіршилася пам`ять, від переохолодження почалися судоми на ногах та руках, часто наступає депресивний стан, неконтрольовані сльози. Позивач досі вимушена приймати заспокійливі засоби, протисудомні засоби. Навіть прийшлося звернутися до психолога. Пройшло вже більше року, як вона виїхала з окупації, але психологічно все ще не в кращому стані, бо в 60 років втратити все майно, що було вибудовано протягом всього життя, й не мати можливості та коштів для отримання нового житла, все це тільки посилює важкість ситуації та дуже негативно впливає й на психологічний, й на фізичний стан її здоров`я.

Розмір моральної шкоди був встановлений Позивачем з урахуванням характеру і обсягу завданих моральних страждань, істотного порушення конституційних прав Позивача.

Позивач оцінює завдану моральну шкоду в розмірі 3 000 000,00 (три мільйони гривень 00 коп.) грн.

Відповідно до Звіту з визначення розміру реальних збитків від знищення майна, а саме: двокімнатної квартири загальною площею 44,2 кв.м, житловою площею 30,8 кв. м, що належить громадянці України ОСОБА_1 та розташована за адресою: АДРЕСА_1 , завданих збройною агресією російської федерації, станом на 02.03.2022р., виготовленого ТОВ «КК «Острів» 16.10.2023р. (сертифікат СОД №548/21 від 20.07.2021 р.), розмір збитку, завданого Позивачу, становить 609 030 гри. (шістсот дев`ять тисяч тридцять гри.), що в еквіваленті по курсу НБУ станом на дату оцінки (визначення) збитків, а саме 02.03.2022 року, становить 18 360,48 евро (вісімнадцять тисяч триста шістдесят евро 48 євроцентів) або 20 818,05 доларів США (двадцять тисяч вісімсот вісімнацять доларів США 05 центів).

Відзив на позов не надходив.

Позивач в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, її представник подала до суду заяву про вирішення спору без їх участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу.

Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього.

Зважаючи на те, що позивача належним чином повідомлено про розгляд справи, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо позивача дотримано і справу може бути розглянуто по суті.

Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 14.04.2022 у справі № 308/9708/19 (провадження № 61-18782св21) викладено правову позицію, відповідно до якої у цій категорії спорів (про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, її майну, здоров`ю, життю у результаті збройної агресії Російської Федерації) іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом проти розгляду судами України таких судових справ. При цьому зазначено, що оскільки вчинення Російської Федерації з 2014 року збройної агресії проти України не припиняється, Російської Федерації заперечує суверенітет України, тому зобов`язань поважати та дотримуватися суверенітету цієї країни немає. А отже, і направляти до посольства цієї країни запит на згоду про участь у справі і зупиняти провадження у справі до отримання відповіді від Російської Федерації або повідомлення про вручення такого запиту не потрібно.

Процесуальні дії

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 квітня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Фактичні обставини справи

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України наказом від 22 грудня 2022 року № 309 (зі змінами відповідно Наказу 224 від 17 серпня 2023 року) затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.

Відповідно до даного Переліку вся територія Маріупольського району тимчасово окупована з 05 березня 2022 року.

Загалом Позивач провела на тимчасово окупованій території 79 днів, з них 63 дні - в місті Маріуполь.

Наразі Позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується Довідкою від 18.03.2024 № 3006- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. На час подання позову Позивач проживає за наступною адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (додаються до матеріалів справи), ОСОБА_1 (Позивач) належить на праві приватної власності об`єкт нерухомого майна: квартира, загальною площею 44,2 кв.м, житлова площа - 30,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_3 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1276695.

Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину№1-1326 від 19.06.2003р., видавник: Перша Маріупольська держнотконтора (копія додається).

У Позивача наявний технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_4 , виданий Маріупольським Бюро технічної інвентаризації 25.12.1992р. (інвентаризаційна справа № 36745).

Відповідно до відповіді Маріупольської міської ради Донецької області на вказаний адвокатський запит (від 24.11.2023 року №12.8-1330-02):

«Згідно з інформацією супутникових знімків станом на 15.05.2023 будинок розташований за адресою: АДРЕСА_5 демонтований. ...Доступу до об`єктів нерухомості, розташованих на території Маріупольської міської територіальної громади не має. Враховуючи вище викладене, провести обстеження земельної ділянки з метою фіксування знищення квартири АДРЕСА_4 не можливо».

Відповідно до Звіту з визначення розміру реальних збитків від знищення майна, а саме: двокімнатної квартири загальною площею 44,2 кв.м, житловою площею 30,8 кв. м, що належить громадянці України ОСОБА_1 та розташована за адресою: АДРЕСА_1 , завданих збройною агресією російської федерації, станом на 02.03.2022р., виготовленого ТОВ «КК «Острів» 16.10.2023р. (сертифікат СОД №548/21 від 20.07.2021 р.), розмір збитку, завданого Позивачу, становить 609 030 гри. (шістсот дев`ять тисяч тридцять гри.), що в еквіваленті по курсу НБУ станом на дату оцінки (визначення) збитків, а саме 02.03.2022 року, становить 18 360,48 євро (вісімнадцять тисяч триста шістдесят евро 48 євроцентів) або 20 818,05 доларів США (двадцять тисяч вісімсот вісімнадцять доларів США 05 центів).

Крім того, Позивач 22 вересня 2022 року звернулась з заявою про кримінальне правопорушення до органів Національної поліції України, що підтверджується Витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань. Номер кримінального провадження: 0001456.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін

З 2014 року рф здійснює збройну агресію проти України, тобто вчиняє дії, визначені статтею 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 14 грудня 1974 року, як акт збройної агресії.

Згідно із заявою Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії рф та подолання її наслідків», текст якої схвалено постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року № 337-VIII, збройна агресія рф проти України розпочалася 20 лютого 2014 року з тимчасової окупації Кримського півострову, зокрема, Автономної Республіки Крим і міста Севастополя (перша фаза збройної агресії).

Друга фаза збройної агресії рф проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами рф озброєні бандитські формування проголосили створення «донецької народної республіки» (7 квітня 2014 року) та «луганської народної республіки» (27 квітня 2014 року).

Третя фаза збройної агресії рф розпочалася 27 серпня 2014 року масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів збройних сил рф.

Парламентська асамблея Ради Європи 12 жовтня 2016 року прийняла дві резолюції по Україні, в яких російсько-український конфлікт називається російською агресією.

Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 19 грудня 2016 року підтримано резолюцію Третього комітету Генеральної Асамблеї ООН Ситуація з правами людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополь (Україна) та визнано рф державою-окупантом.

24 лютого 2022 року розпочалася та триває ще одна фаза збройної агресії рф проти України повномасштабне вторгнення збройних сил рф на суверенну територію України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05:30 год. 24 лютого 2022 року.

Загальновідомим є той факт, що у лютому 2014 року розпочалася військова агресія рф проти України, внаслідок якої була анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окуповані території Донецької, Луганської, Запорізької, Херсонської областей України, а тому не підлягають доказуванню вказані обставини згідно з приписами частини третьої статті 82 ЦПК України.

Відповідно до частини четвертої ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною другою ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема: іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Відповідно до частини шостої ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на рф як на державу, що здійснює окупацію.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про оборону України» збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.

27 квітня 2022 року Парламентська Асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію «Наслідки продовження агресії рф проти України: роль і відповідь Ради Європи» № 2433. Визнала, що агресія рф проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни.

Відповідно до частини другої статті 22 Цивільного кодексу України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Внаслідок порушення цивільних прав особи згідно з частини першої статті 23 Цивільного кодексу України, вона має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже для відшкодування шкоди за правилами ст. 1167 Цивільного кодексу України необхідно довести такі факти: а) протиправність діяння її заподіювача; б) наявність шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Таким чином, частина перша статті 1167 Цивільного кодексу України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У постанові від 18 травня 2022 року у справі № 760/17232/20-ц Верховний Суд дійшов висновку, що держава-окупант, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України.

У постанові від 22.06.2022 у справі № 311/498/20 Верховний Суд також зазначив, що у разі застосування «деліктного винятку» будь-який спір, що виник на її території у громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема й РФ, може бути розглянутий та вирішений судом України як належним та повноважним судом. Таких самих висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18 травня 2022 року у справі № 428/11673/19 (провадження № 61-8291св21) та у справі № 760/17232/20-ц (провадження № 61-15925св21) зазначивши додаткові аргументи непоширення судового імунітету РФ у спірних правовідносинах, а саме: підтримання юрисдикційного імунітету РФ позбавить позивача ефективного доступу до суду для захисту своїх прав, що є несумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; судовий імунітет РФ не застосовується з огляду на звичаєве міжнародне право, кодифіковане в Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004); підтримання імунітету РФ є несумісним із міжнародно-правовими зобов`язаннями України у сфері боротьби з тероризмом; судовий імунітет РФ не підлягає застосуванню з огляду на порушення рф державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням РФ своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом.

Отже, рф, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України.

Таким чином, рф є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача, та, відповідно, саме рф є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків.

Так, загальновідомим є той факт, що відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 із 05:30 год. 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, і даний указ винесено у зв`язку з початком війни, яку рф розпочала та здійснює на території незалежної держави Україна відносно громадян України, а тому не підлягає доказуванню, згідно з приписами частини третьої ст. 82 ЦПК України.

Чинним ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України)

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Беззаперечно, що кожен громадянин, який проживав в Україні, у тому числі громадяни України, які були вимушені шукати безпечні умови для свого життя та життя своєї родини внаслідок збройної агресії рф, прийняли рішення виїхати на період воєнного стану за межі України, зазнали безумовних моральних страждань. Беззаперечно, що кожен громадянин, який не покинув територію України, не відчуває себе в безпеці після введення в Україні воєнного стану, був позбавлений звичного ритму життя, звичайного спілкування з близькими та друзями.

У зв`язку зі збройною агресією рф проти України, ОСОБА_1 зазнала душевних страждань і принижень, перенесла стрес і хвилювання за свою безпеку, були порушені її нормальні життєві зв`язки, оскільки у м. Маріуполь, де вона проживала з, йшли активні бойові дії, а з березня 2022 року місто окуповане збройними силами рф, вона з родиною вимушена були евакуюватися, переїхавши у зв`язку із цим у м. Києва, вживає додаткових зусиль, для організації свого життя та захисту порушеного права.

Згідно з частиною першою та четвертою статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України (п. 3, 9) № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Як слідує зі статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: зокрема, у випадках, встановлених законом.

Згідно з частиною дев`ятою статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на рф як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди рф.

Таким чином, рф є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, її особистих прав.

Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог «Правила суду - компенсація шкоди», які використовуються ЄСПЛ при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема підпунктом 15 пункту 3 цих Правил, встановлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. Заявник, який уважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Конвенцією порушення.

При вирішенні позовних вимог про компенсацію завданої моральної шкоди, а також розміру цієї шкоди, суд застосовує практику ЄСПЛ та керується розміром задоволених вимог заявників по схожим спорам, що розглядалися ЄСПЛ, зокрема, у рішеннях ЄСПЛ «Хачукаєви проти Росії», «Сагаєва та інші проти Росії», «Ісяамова проти Росії», «Султигов та інші проти Росії», а також, зокрема, рішення у справі «Лоізіду проти Турецької Республіки», згідно з якими вирішено зобов`язати сплатити компенсацію заявнику, зокрема й за моральні страждання через незаконну окупацію частини Кіпру турецькими Збройними Силами.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 258-259, 263-265, 280-282, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_6 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Держави російська федерація в особі Уряду Російської Федерації (103274, РФ, м. Москва, вул. Червонопресненська набережна 2, будівля 2) про стягнення майнової та моральної шкоди - задовольнити.

Стягнути з держави Російська Федерація на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Жовтневим РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області 08 жовтня 1997 року, майнову шкоду у розмірі 609 030 грн. (шістсот дев`ять тисяч тридцять гри.), що еквівалентно 18 360,48 євро (вісімнадцять тисяч триста шістдесят евро 48 євроцентів) та 20 818,05 доларів США (двадцять тисяч вісімсот вісімнацять доларів США 05 центів) за офіційним курсом НБУ на дату оцінки збитків.

Стягнути з держави Російська Федерація на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Жовтневим РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області 08 жовтня 1997 року, моральну шкоду у розмірі 3 000 000,00 (три мільйони гривень 00 коп.) грн., що еквівалентно 70 960,91 євро (сімдесят тисяч дев`ятсот шістдесят евро 91 евроцент) та 76 290,06 доларів США (сімдесят шість тисяч двісті дев`яносто доларів США 06 центів) за офіційним курсом НБУ на дату подачі позову.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя С. В. Вовк