ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2172/25 Справа № 204/9270/24 Суддя у 1-й інстанції - Черкез Д. Л. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Тронько В.В. на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовував тим, що 19 червня 2024 року у м. Дніпрі на перехресті вул. Діамантна та вул. Танцюрина Балка (попередня назва вул. Юдіна), відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Skoda Octavia A5, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та автомобіля BMW X1, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , яка рухаючись по другорядній дорозі по вул. Діамантна, на перехресті нерівнозначних доріг, не дала дорогу автомобілю Skoda Octavia A5, який рухався по головній дорозі по вул. Танцюрина Балка, чим порушила п. 16.11 ПДР України, а також вимоги дорожнього знаку 2.1 «дати дорогу», який встановлений по вул. Діамантна перед перехрестям та здійснила зіткнення. Внаслідок ДТП належний позивачу на праві власності транспортний засіб Skoda, номерний знак НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків позивачу. ДТП сталась з вини водія автомобіля BMW X1, ОСОБА_1 , на місці ДТП було складено європротокол.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 була застрахована на момент ДТП за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 220475228 від 20 квітня 2024 року у ПрАТ «СК «ВУСО». З метою визначення розміру завданого матеріального збитку внаслідок даного ДТП позивач звернувся до незалежного судового експерта-автотоварознавця Крутінь В.І. Згідно із складеним судовим експертом Висновком № 9873 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 10 липня 2024 року, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Skoda, номерний знак НОМЕР_1 , з урахуванням зносу становить 55 406,86 грн. а вартість відновлювального ремонту без урахування зносу складає 94 353,92 грн. Витрати по складанню даного висновку склали 6 000,00 грн. Загальна вартість ремонту автомобіля Skoda, номерний знак НОМЕР_1 , склала 94 266,00 грн., що підтверджується документами з СТО. ПрАТ «СК «ВУСО» сплатила на користь позивача страхове відшкодування у загальному розмірі 55 406,86 грн. Тобто, загалом ПрАТ «СК «ВУСО» був сплачений весь розмір визначеного матеріального збитку з урахування зносу згідно висновку № 9873 від 10 липня 2024 року у розмірі 55 406,86 грн., що відповідає положенням статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Разом з цим, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Зазначив, що він має право на стягнення із відповідача ОСОБА_1 матеріальної шкоди, яка є різницею між належним розміром страхового відшкодування (55 406,86 грн.) та вартістюремонту автомобіля (94 266 грн.), що є реальними збитками (витратами) позивача в розумінні положень ст.ст. 22 та 1192 ЦК України та становить 38 859,14 грн.

Крім того зазначив, що внаслідок вищевказаної ДТП позивачу була заподіяна моральна шкода, що полягає в душевних стражданнях. В результаті ДТП та того, що був суттєво пошкоджений автомобіль позивача, в нього виникли психотравматичні фактори, які призвели до погіршення здоров`я, депресії, порушення сну. Позивач втратив душевний спокій, тому що повинен був витрачати додатковий час, змінювати плани та відволікатися від своїх звичайних занять і роботи для врегулювання ситуації навколо ДТП. Тобто, ДТП, яка виникла не з вини позивача, а з вини відповідача, позбавила позивача ряду немайнових благ та примусила докласти додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи глибину емоційних переживань у зв`язку з ДТП і ушкодженням майна та здоров`я, вагу заподіяної душевної травми, з урахуванням того, що в результаті ДТП суттєво був пошкоджений автомобіль позивача, розмір завданої моральної шкоди позивач оцінював в сумі 20 000 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь матеріальну шкоду, заподіяну в наслідок ДТП у розмірі 38 859,14 грн., моральну шкоду у розмірі 20 000 грн., витрати по оплаті послуг судового експерта у розмірі 6 000 грн. а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2024 року позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, у розмірі 38 859,14 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 грн. та вартість послуг, пов`язаних з залученням експерта у розмірі 6 000, що разом становить 45 859,14 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача судовий збір у розмірі 1 211,20 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000.; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на ненадання повної та належної оцінки обставинам справи та наявним у ній доказам. Також вважає, що судом не надано належної оцінки доводів відповідача та надано перевагу доводам сторони позивача.

Звертає увагу на те, що у висновку експерта відсутнє посилання на те, що пошкодження виявлені експертом та як наслідок визначена за результатами експертизи вартість відновлювального ремонту настали саме через ДТП, яка мала місце 19.06.2024 року. Також зазначає, що між ДТП та складанням висновку (10.07.2024 року) пройшов проміжок часу протягом якого автомобіль експлуатувався. Звертає увагу, що під час оформлення документів після ДТП не було зафіксовано пошкодження лівої сторони транспортного засобу, ремонтні роботи по відновленню якої включено до вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача. Також на його думку залишаються незрозумілими витрати на відновлення передньої частини транспортного засобу, зокрема кранштейну правого бампера, площадки кріплення правої фари, самої фари, лівої протитуманної фари, тюнінгової накладки переднього бамперу, яка мала місце майже за місяць перед ДТП. Враховуючи наведене, вважає, що відновлюваний ремонт зазначений у висновку експерта не пов`язаний із ДТП від 19.06.2024 року.

З приводу розміру стягнутої з відповідача моральної шкоди зазначав, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували наявність підстав для стягнення моральної шкоди в наслідок ДТП. Також вважав завищеними витрати на професійну правничу допомогу з огляду на характер спірних правовідносин та такими, що не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат.

Представником ОСОБА_2 надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволенні та залишити рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. З посиланням на доводи, аналогічні доводам позовної заяви зазначав, що враховуючизаконодавче обмеження щодо відшкодування шкоди, яке полягає у тому, що страхова компанія відшкодовує вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля, то, знос автомобіля страховик не відшкодовує, а тому ця різниця, що є зносом повинна бути відшкодована відповідачем, як винуватцем ДТП та особою відповідальною за завданий збиток. Також звертає увагу, що страхове відшкодування з боку страхової компанії було здійснено саме на підставі висновку №9873 від 10.07.2023 року, що на його думку свідчить про належність такого доказу. Наполягає на хибності тверджень апелянта з приводу того, що якісь розбіжності та придбання позивачем зайвих деталей без реальної потреби усунення пошкоджень в наслідок ДТП. Звертав увагу, що експерту потрібний певний час для того, щоб провести та оформити експертизу, а тому не може у день огляду відразу надати всі відповідні документи. Щодо розміру витрат на правову допомогу зазначав, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про їх стягнення у розмірі 5 000 грн.

Представником відповідача надано додаткові пояснення, в яких він з посиланням на доводи аналогічні доводам апеляційної скарги, зазначав, що у висновку експерта відсутні посилання на те, що пошкодження автомобіля настали в результаті ДТП; між ДТП та висновком прошов значний проміжок часу; європротокол та фотографії до нього не містять інформації щодо чіткого переліку пошкодження автомобілів, у висновку експерта відображені пошкодження які не були завдані автомобілю позивача під час ДТП.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що ціна позову становить 58 859,14 грн., тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 червня 2024 року, о 12.45 год., у м. Дніпрі сталася ДТП за участю автомобіля Skoda Octavia A5, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та автомобіля BMW X1, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , що визнавалось сторонами у заявах по суті справи, а також підтверджується заявою про виплату страхового відшкодування від 19 червня 2024 року та електронним європротоколом № В989972D72569 від 19 червня 2024 року.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обом транспортним засобам були спричинені механічні пошкодження. Обидва транспортні засоби Skoda Octavia A5, номерний знак НОМЕР_1 , та BMW X1, номерний знак НОМЕР_2 , на час скоєння ДТП у розумінні пункту 1.7 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961 від 01.07.2004 року (надалі Закону № 1961) були забезпеченими (тобто їх володільці застрахували свою цивільно-правову відповідальність).

Водії ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовились від оформлення працівниками поліції дорожньо-транспортної пригоди, вирішили скористатись правом складання «європротоколу», у зв`язку з чим було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

З електронного європротоколу № В989972D72569 від 19 червня 2024 року вбачається, що винним у ДТП себе визнала водій автомобіля BMW X1, номерний знак НОМЕР_2 , - ОСОБА_1 «обставини ДТП» зазначено, що ДТП сталось під час порушення водієм ОСОБА_3 знаку переваги руху або червоного світла.

При цьому, станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля BMW X1, номерний знак НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_1 , була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 220475228, строк дії договору з 00.00 год. 21 квітня 2024 року по 00.00 год. 20 квітня 2025 року включно, розмір франшизи 0,00 грн.

Власником пошкодженого 19 червня 2024 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля Skoda Octavia A5, номерний знак НОМЕР_1 , якому протиправними діями ОСОБА_1 були спричинені механічні пошкодження, є позивач ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Згідно з висновком № 9873 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 10 липня 2024 року, складеним експертом-автотоварознавцем ОСОБА_4 , вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля Skoda Octavia A5, номерний знак НОМЕР_1 , пошкодженого у наслідок ДТП, становить 55 406,86 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля Skoda Octavia A5, номерний знак НОМЕР_1 , пошкодженого у наслідок ДТП, становить 94 353,92 грн..

Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» подія ДТП, що мала місце 19 червня 2024 року, була визнана страховим випадком, виплату страхового відшкодування було здійснено на підставі висновку № 9873 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 10 липня 2024 року та сплачено на користь ОСОБА_2 55 406,86 грн., а саме: 01 серпня 2024 року сплачено 46 255,01 грн., 27 серпня 2024 року здійснено доплату страхового відшкодування у розмірі 5 442,01 грн. та 04 вересня 2024 року здійснено доплату у розмірі 3 709,84 грн., що підтверджується відповіддю ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» № 1689 від 04 вересня 2024 року та відповідними підтвердженнями про зарахування коштів на рахунок .

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач належними та допустимим доказами підтвердив факт завдання йому шкоди в результаті ДТП, розмір такої шкоди, а також те, що відповідач є завдавачем такої. Визначаючи розмір моральної шкоди суд першої інстанції зменшив її до 1 000 грн., враховуючи обставини справи, критерії розумності та справедливості, а також співвідношення шкоди та наслідків.

Такий висновок відповідає обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

У частині першій статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України).

Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ, а також понесення позивачем витрат зі сплати ПДВ.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 565/1210/19 (провадження № 61-9485св20) та у постанові від 21 грудня 2020 року у справі № 911/286/20.

Відповідно до частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановивши, що ДТП, в результаті якого пошкоджено автомобілі, сталося з вини ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що власнику Skoda Octavia A5 мають бути відшкодовані збитки, пов`язані з пошкодженням належного їй майна, розмір який відповідачем не спростовано. Зважаючи, що цивільна правова відповідальність володільців транспортних засобів, що були задіяні у ДТП 19.06.2024 року були застраховані, а ДТП відбулась із вини ОСОБА_1 , висновки щодо стягнення з позивач на користь відповідача збитків у розмірі 38 859,14 грн., який є різницею між належним розміром страхового відшкодування та вартістю ремонту автомобіля є правильним у розумінні положень ст.ст. 22 та 1192 ЦК України.

Доводи відповідача, що висновок експерта не є належним доказом по справі, оскільки він складений виключно на поясненнях позивача та набагато пізніше ніж відбулось ДТП є необґрунтованими та спростовуються дослідницькою частиною цього висновку. Експертом, було у повній мірі досліджено надані матеріали та пошкоджений автомобіль, та відповідачем не було спростовано розмір таких збитків на підставі інших належних та допустимих доказів. Також судом першої інстанції надано оцінку поясненням відповідача з цього приводу.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини 2 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22), від 19 квітня 2023 року в справі № 336/10216/21 (провадження № 61-73св23).

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Таким чином розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 вказав, що при визначенні грошової суми компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа.

У той же час розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Врахуючи всі чинники та обставини, передбачені положеннями статті 23 ЦК України, а саме: обсяг заподіяної шкоди, глибину, а також тривалість моральних страждань, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення моральної шкоди у заявленому позивачем розмірі 1 000 грн, що відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності.

Щодо заперечень відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу, то суд виходить з такого.

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині 4 статті 62 ЦПК України.

Відповідно до пункту 4 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Види адвокатської діяльності визначені у статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається у такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини 4 статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК України).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано, зокрема: договір про надання правової допомоги №07/08/254 від 07 серпня 2024, укладений між ним та адвокатом Константиновим Р.Д., додатковий договір №1 до договору про надання правової допомоги№07/08/254, акт про надання правничої допомоги №1 до договору від 07.08.2024 року та додаткового договору від 07.07.2024 року; квитанцію від 07 серпня 2024 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що витрати на професійну правничу допомогу доведені і з урахуванням конкретних обставин справи суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення 5 000 грн. витрат на правничу допомогу, що відповідає принципам співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, підстав для зменшення розміру не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6Конвенціїпро захистправ людиниі основоположнихсвобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Отже, колегія суддів апеляційного суду, погоджується із висновками суду першої інстанції, та вважає, що суд, з урахуванням встановлених фактичних обставин, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої ОСОБА_1 в наслідок ДТП.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 58 859,14 грн. що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тронько В. В. залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: