Справа № 333/7224/24
Провадження №2-о/333/25/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді Круглікової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Сметаніної А.А.

представника заявника Роздорожного О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за заявою

заявника: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , фактично мешкає: АДРЕСА_2

заінтересована особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, , Харківське шосе буд. 4-а, м. Київ, 02160

про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з заявою до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Подана заява обґрунтовано тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14.09.2023 у справі № 755/11062/22 визначено місцем проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 (надалі - ОСОБА_2 ) разом із батьком ОСОБА_1 . При цьому, матір малолітнього ОСОБА_2 самоусунулась з його життя та не виконує свої материнські обов`язки. Метою встановлення факту самостійного утримання та виховання батьком дитини є необхідність отримання можливості одноосібного звернення батьком до державних, медичних та освітніх закладів від імені та в інтересах дитини, без участі матері. Крім того, самостійне виховання та утримання батьком обумовлено інтересами дитини, викликаними необхідністю захисту його життя, здоров`я, захисту прав та інтересів дитини. Наразі, як стверджує заявник, жоден з державних органів України, в тому числі і служба у справах дітей та сім`ї не мають законних повноважень чи будь-яких інших можливостей для видання довідок чи актів, чи приписів про те, що батько виховує та утримує дитину самостійно. Будь-яким іншим чином підтвердити відповідну інформацію не вбачається можливим, інакше як за зверненням суду. З огляду на викладене, заявник просить суд заяву задовольнити та встановити факт самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 .

Представник заявника в судовому засіданні підтримав заяву повністю, просив суд її задовольнити та встановити факт самостійного виховання та утримання заявником неповнолітньої дитини - ОСОБА_2

Представник заінтересованої особи до зали судового засідання не з`явився, надав на адресу суду письмові пояснення від 12.11.2024, за змістом яких Службою складено акт обстеження умов проживання малолітньої дитини разом із батьком, яким встановлено, що ОСОБА_1 самостійно проживає зі своїм сином і піклується про нього. Спроби представників заінтересованої особи налагодити контакт з матір`ю дитини виявились безрезультатними, йти на особистий контакт мати відмовилась. На день обстеження умов проживання було встановлено, що для малолітньої дитини ОСОБА_2 створено найкращі умови проживання та розвитку. Представник заінтересованої особи підтвердив, що протягом 2022-2024 ОСОБА_1 неодноразово звертався із заявами щодо захисту прав малолітнього, у зв`язку із чим складались відповідні документи. У зв`язку з чим, представник заінтересованої особи вказує, що заяву ОСОБА_1 підтримує повністю та просить суд встановити факт самостійного виховання та утримання заявником неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 .

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника заявника, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.09.2015, під час якого у останніх народився син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтва про шлюб від 26.09.2015 та свідоцтва про народження, виданого повторно від 18.03.2022.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 14.06.2022 взятті на облік внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідками від 14.06.2022. Законним представником малолітнього ОСОБА_2 вказаний ОСОБА_1 .

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 12.09.2022 шлюб, зареєстрований 26.09.2015 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 2552 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано.

Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 15.07.2022 № 265, визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14.09.2023 у справі № 755/11062/22, яке набуло чинності 23.10.2023, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та стягнення додаткових витрат на утримання дитини - задоволено частково. Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 . В іншій частині вимог відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини відмовлено.

Згідно з Витягу з розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 11.10.2023 № 790, ОСОБА_2 надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів.

Також, на підтвердження обставин, викладених у заяві, ОСОБА_1 додано до матеріалів справи наступні докази:

-лист від 22.06.2022 № 27853/125/50-202 за підписом заступника начальника Дніпровського управління поліції ГУНП у м. Києві про результати звернення ОСОБА_1 щодо невиконання батьківських обов`язків зі сторони ОСОБА_4 ;

-довідку ДОП СП ВП № 3 (з обслуговування житлового масиву «Русанівка») Дніпровського УП ГУНП у місті Києві «Про результати перевірки по зверненню гр. ОСОБА_1 щодо невиконання батьківських обов`язків зі сторони ОСОБА_4 ;

-заяву та пояснення ОСОБА_1 адресовані начальнику Дніпровського управління поліції ГУНП у м. Києві про зафіксування факту невиконання батьківських обов`язків зі сторони ОСОБА_4 ;

-рапорт ДОП СП ВП № 3 Дніпровського УП ГУНП у місті Києві від 09.06.2022 начальнику Дніпровського управління поліції ГУНП у м. Києві про звернення ОСОБА_1 зі скаргою на свою дружину ОСОБА_4 про вчинення останньою домашнього насильства відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 ;

-заява-приєднання (Акцепт) № 6747ad2ка до договору добровільного страхування життя;

-акт обстеження умов проживання від 06.07.2022 № 80;

-довідки за підписом директора ПП «Країна Дитинства» за №№ 20.07.2022-1, 09/09/2022-1 про відвідування ОСОБА_2 приватного садочку;

-довідки директора STEM-школи «Inventor» від 26.12.2022, 06.05.2023, 30.05.2024 про відвідування ОСОБА_2 занять у STEM-школі «Inventor»;

-лист за підписом начальника Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 15.11.2022 № про розгляд питання щодо визначення годин спілкування матері ОСОБА_4 з малолітнім сином ОСОБА_2 ;

-консультаційний висновок невропатолога від 27.12.2022 щодо пацієнта ОСОБА_2 ;

-лист за підписом вчителя-логопеда від 27.12.2022 про відвідування її занять ОСОБА_2 ;

-лист центру нейротерапії від 02.06.2023 про проходження ОСОБА_2 курсу занять з реабілітологом;

-договір про надання послуг від 24.04.2023, укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , в інтересах малолітнього сина - ОСОБА_2 , за змістом п. 1.1. якого ОСОБА_5 зобов`язався надавати для дитини послуги тренування з лікувально фізичної культури;

-довідку від 19.06.2024 про відвідування ОСОБА_6 гуртку по карате;

-акт обстеження умов проживання дитини від 18.06.2024 № 149, яким визначено, що базові потреби малолітньої дитини ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі;

-характеристику за підписом директора та класного керівника Українського коледжу ім. В.О.Сухомлинського м. Києва.

Розглянувши наведені вище докази, подані заявником, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено

із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

З таких же критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23), а тому суд при розгляді цієї справи враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду на виконання норм ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

У справі, яка є предметом перегляду, заявник просить встановити факт самостійного виховання та утримання дитини. Заявлені вимоги, пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує та утримує дитину.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.

За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Відповідно до статті 15 СК України, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Обґрунтовуючи подану заяву заявник вказує, що метою встановлення факту самостійного утримання та виховання батьком дитини є необхідність отримання можливості одноосібного звернення батьком до державних, медичних та освітніх закладів від імені та в інтересах дитини, без участі матері. Крім того, самостійне виховання та утримання батьком обумовлено інтересами дитини, викликаними необхідністю захисту його життя, здоров`я, захисту прав та інтересів дитини. Наразі, як стверджує заявник, жоден з державних органів України, в тому числі і служба у справах дітей та сім`ї не мають законних повноважень чи будь-яких інших можливостей для видання довідок чи актів, чи приписів про те, що батько виховує та утримує дитину самостійно. Будь-яким іншим чином підтвердити відповідну інформацію не вбачається можливим, інакше як за зверненням суду.

Розглянувши наведені вище доводи заявника та подані ним докази, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не визначено та необґрунтовано мету встановлення заявленого факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини - ОСОБА_2 . Також, не доведено, що факти, які ОСОБА_1 просить встановити суд мають юридичне значення, тобто від них залежить чи буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав, як самого заявника, так і малолітньої дитини - ОСОБА_2 .

У справі, яка розглядається, заявник просить установити факт самостійного виховання ним дитини, проте суд виходить з того, що встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини - ОСОБА_4 .

Водночас, заявник у поданій до суду заяві про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини не визначає матір малолітньої дитини ОСОБА_2 - ОСОБА_4 в якості заінтересованої особи у цій справі.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заявником не доведено в ході розгляду цієї справи, що факти, які ОСОБА_1 просить суд встановити мають значення для охорони його прав, свобод та інтересів або ж створення для нього необхідних умов для здійснення особистих немайнових чи майнових прав або ж підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку вимога, викладена у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, є необґрунтованою. У зв`язку з чим, у задоволенні заяви ОСОБА_1 судом відмовляється.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 293-294, 315 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , фактично мешкає: АДРЕСА_2 ) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 21.02.2025.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Круглікова