Справа № 545/5530/24
Провадження № 2/545/437/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.02.2025 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Потетій А.Г.

при секретарі Делія Д.О.

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визнання права власності за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В :

13.12.2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в особі адвоката Касьян В.В. звернулися до суду із позовом до Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визнання права власності за набувальною давністю. Просять суд визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) право власності за набувальною давністю на 1/3 частку секції в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 29,1 м.кв., житловою площею 23,1 м.кв., визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) право власності за набувальною давністю на 1/3 частку секції в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 29,1 м.кв., житловою площею 23,1 м.кв. та визнати за ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) право власності за набувальною давністю на 1/3 частку секції в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 29,1 м.кв., житловою площею 23,1 м.кв.

Представник позивачів адвокат Касьян В.В. заявлені вимоги підтримала та прохала суд їх задовольнити.

Представник відповідача до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Таким чином, правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для нерухомого майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду.

При зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачами має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Відсутність будь-якого з перерахованих елементів виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю.

Встановлено, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 постійно проживають в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , (стара адреса - вул. Комарова, 1; вул. Комарова, 1/1А,), секція АДРЕСА_3 , що підтверджується Довідкою виконкому Щербанівської сільської ради №420 від 26.02.2024.

Згідно Довідки про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення виданої КП «Житлово-комунальний комбінат с.Розсошенці Полтавського району» 06.04.2012 р. за №169 у гуртожитку за адресою АДРЕСА_4 мешкають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймач - ОСОБА_1 (дата прописки - 06.09.2001 р.), його дружина - ОСОБА_2 (дата прописки - 13.10.1989 р.), син - ОСОБА_3 (дата прописки - 1989 р.).

Довідкою Акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» від 28.02.2024 підтверджується, що позивачі мають право на приватизацію житла за адресою: АДРЕСА_5 .

Згідно інформації наданої виконкомом Щербанівської сільської ради від 14.05.2024 №02-28/1009, будинок за адресою: АДРЕСА_6 має статус гуртожитку, та знаходиться у комунальній власності територіальної громади Щербанівської сільської ради, що також підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 01.12.2009 р.

Відповідно до даних технічного паспорта виготовленого КП «Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району» станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 в гуртожитку розташована за адресою: АДРЕСА_1 має загальну площу - 29,1 м.кв., житлову - 23,1 м.кв.

З метою приватизації секції в гуртожитку позивачі звернулась до виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району, але у зв`язку з відсутністю ордеру на житлове приміщення їм запропоновано звернутись до суду для подальшого вирішення питання (лист виконкому Щербанівської сільської ради від08.03.2024 №02-13/524).

Згідно листа архівного відділу Полтавської районної військової адміністрації від21.03.2024 №07-02/43 рішення про заселення ОСОБА_1 до кімнати у гуртожитку в АДРЕСА_4 відсутнє.

Як зазначають позивачі, останні понад 20 років, фактично добросовісно, відкрито безперервно володіють та користуються чужим майном, а саме: секцією АДРЕСА_7 , утримують його, підтримують в належному стані.

Суд вважає, що наведене дає підстави вважати, що позивачі, звернувшись з позовом до суду, про визнання за ними права власності на майно за набувальною давністю, не довели тієї обставини, що відсутні інші особи, які претендують на це майно, а також не підтвердили, що їх заволодіння вказаним майном є добросовісним.

Доводи позивачів про те, що більше 20 років добросовісно, відкрито та безперервно володіють майном, утримують його, підтримують в належному стані, а тому є всі підстави для визнання за ними права власності за набувальною давністю, безпідставні, оскільки сам по собі факт користування позивачами секцією 11 у гуртожитку та утримання та підтримання належного стану даного майна, не є підставою для виникнення у позивачів права власності за набувальною давністю. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Давність володіння могла вважатися добросовісною, якщо позивачі при заволодінні майном не знали і не повинні були знати про відсутність в них підстав для набуття права власності, однак таких обставин у справі судом не встановлено. Факт сплати комунальних платежів та утримання нерухомого майна не може бути самостійною підставою для визнання права власності на майно в порядку статті 344 ЦК України.

Аналогійний висновок викладено в постанові Верховного суду від 10 січня 2023 року у справі № справа № 462/1720/21 (провадження № 61-7977св22).

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи всі обставини по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 10, 12,76, 78, 80, 81, 89, 258,259,263,264,265,268 ЦПК України, та ст.ст.16,328 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про:

-визнання за ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) право власності за набувальною давністю на 1/3 частку секції в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 29,1 м.кв., житловою площею 23,1 м.кв.

-визнання за ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) право власності за набувальною давністю на 1/3 частку секції в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 29,1 м.кв., житловою площею 23,1 м.кв.

-визнання за ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) право власності за набувальною давністю на 1/3 частку секції в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 29,1 м.кв., житловою площею 23,1 м.кв.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя: А. Г. Потетій