ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м.Суми

Справа №592/1029/24

Номер провадження 22-ц/816/297/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Собини О. І.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Страшенко Анни Валеріївни

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 квітня 2024 року, в складі судді Шияновської Т.В., ухвалене у м. Суми,

в с т а н о в и в:

22 січня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Свої вимоги мотивувала тим, що 06 липня 2023 року між ним та ОСОБА_2 , у присутності двох свідків, був укладений договір позики, відповідно до якого, відповідач взяв у борг грошові кошти в сумі 50000 грн, які зобов`язався повернути в строк до 31 жовтня 2023 року шляхом внесення щомісячних платежів рівними частинами, про що власноручно підписав розписку. Проте у вказаний строк відповідач взяте на себе зобов`язання не виконав, грошові кошти не повернув.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 обов`язку щодо повернення коштів, просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 50000 грн, а також нараховані в порядку ст. 625 ЦК України 3% річних в сумі 308 грн та 601,75 грн інфляційних втрат за період з 01 листопада 2023 року по 15 січня 2024 року та сплачений судовий збір.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 06 липня 2023 року в сумі 50909,75 грн, а також судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вказує, що не був належним чином повідомлений судом про час і місце розгляду справи 15 квітня 2024 року. Будучи зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , про що обізнаний позивач та мав змогу з`ясувати суд на підставі наявних у матеріалах справи документів, які містять достатньо інформації про фактичне місце проживання відповідача. Оскільки фактична адреса проживання відповідач залишилась поза увагою суду, виклик відповідача за цією адресою не здійснювався, справу було розглянуто за його відсутності через не повідомлення про час і місце розгляду, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводить, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не з`ясував обставин написання ним боргової розписки, що було здійснено під примусом з боку позивача. Грошових коштів у заявленій до стягнення сумі він не отримував, ця сума була йому пред`явлена як вартість недостачі пального під час роботи у ТОВ «СТГ» керівником якого був ОСОБА_1 . Після написання розписки ніхто до нього не звертався і він думав, що з`ясувалася відсутність недостачі пального. Зазначає, що для визначення факту укладення договору позики за розпискою, суд повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, робити висновки. Вважає, що якщо сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину або до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, що в загальному доступі перебуває інформація про дев`ятнадцять судових справ, учасником яких є ОСОБА_2 , що певною мірою характеризує його особу. Вказує, що договір позики було укладено у присутності двох свідків, гроші у вказаній сумі передані у той же день на прохання відповідача для вирішення фінансових та особистих проблем, з умовою повернення до 31 жовтня 2023 року. Неодноразово усно та письмово звертався до відповідача з питання повернення боргу, але питання добровільно не вирішилося.

Крім того, Ковпаківським районним судом м. Суми виданий виконавчий лист на виконання рішення від 15 квітня 2024 року №592/1029/24 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 06 липня 2023 року у сумі 50909,75 грн і за його заявою відкрите виконавче провадження №75127129 грн від 24 травня 2024 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Страшенко А.В. про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає у зв`язку з необґрунтованістю.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в повній мірі не відповідає.

Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 06 липня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики у формі розписки, відповідно до умов якого ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 50000 грн, зі строком повернення коштів до 31 жовтня 2023 року шляхом внесення щомісячних платежів рівними частинами, починаючи з липня 2023 року (а.с. 7).

06 листопада 2023 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 письмову вимогу про повернення грошових коштів в сумі 50000 грн в строк до 30 листопада 2023 року (а.с. 8-9).

Рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог мотивоване тим, що відповідач не надав суду належних доказів на підтвердження повернення позивачу коштів за власноручно ним підписаною борговою розпискою від 06 липня 2023 року, а тому з урахуванням умов договору позики, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми позики.

Проте, з таким висновком місцевого суду колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитись, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції справу розглянуто за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду і він обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою та просить апеляційний суд скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 січня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Справу призначено до розгляду на 13:00 год. 26 лютого 2024 року, про що позивачу направлено повідомлення за адресою реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , яке повернулося без вручення із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 20, 22).

26 лютого 2024 року судове засідання було відкладене в зв`язку з оголошеною повітряною тривогою, розгляд справи призначений на 21 березня 2024 року на 10:00 год. У цей же день, за адресою реєстрації місця проживання відповідача ( АДРЕСА_3 ) судом поштою було направлено повістку про розгляд справи. А також, Ковпаківськиим районним судом м. Суми розміщено оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України про виклик відповідача у справі № 592/1029/24 у судове засідання, розгляд якого призначений на 21 березня 2024 року (а.с. 23, 25, 26).

21 березня 2024 року судове засідання було відкладене в зв`язку з оголошеною повітряною тривогою, розгляд справи призначений на 15 квітня 2024 року на 13:00 год. і в цей же день розміщено оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України про виклик відповідача (а.с. 28, 29, 30).

Відповідачу поштою направлена повістка (рекомендоване відправлення № 09), однак це поштове відправлення на адресу відповідача: АДРЕСА_3 , було повернуто з причини: «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 32).

Колегія суддів зазначає, що в силу положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України викликається відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), міцезнаходження чи місце робити якого не відоме.

Із матеріалів справи вбачається, що суду було відомо про можливе місце перебування відповідача за адресою: АДРЕСА_2 , однак судове повідомлення за цією адресою не направлялося.

За таких обставин, ОСОБА_2 не було належним чином повідомлено про розгляд справи Ковпаківським районним судом м. Суми 15 квітня 2024 року.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, таке порушення судом норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції не можна вважати законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною другою ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України, за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Зміст наведених норм у сукупності свідчить про те, що прийняття виконання позикового зобов`язання підлягає документальному оформленню та має підтверджуватися відповідною розпискою позикодавця про одержання суми погашення боргу за позикою або розпискою про неможливість повернути борговий документ При цьому, відповідна розписка видається кредитором на вимогу боржника та залишається у боржника.

Із викладеного вбачається, що відповідачем не заперечується сам факт написання розписки від 06 липня 2023 року про отримання у борг від ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 50000 грн, яка є належним доказом укладення між сторонами договору позики.

За відсутності доказів підтвердження повернення коштів у строк обумовлений у борговій розписці до 31 жовтня 2023 року, знаходження оригіналу розписки у позивача, що згідно положень ст. 545 ЦК України свідчить про не виконання боржником зобов`язання по поверненню коштів, апеляційний суд приходить висновку про наявність у ОСОБА_2 боргових зобов`язань перед ОСОБА_1 .

Вказуючи в апеляційній скарзі про написання боргової розписки під примусом з боку позивача, ОСОБА_2 не надав суду доказів ухвалення компетентними органами відповідного рішення про вчинення щодо нього неправомірних дій.

Доводи ОСОБА_2 про не отримання ним грошових коштів від ОСОБА_1 за розпискою від 06 липня 2023 року не підтверджено жодними доказами у справі. У той же час, зазначена розписка надавалася у присутності двох свідків, які своїми підписами засвідчили факт вчинення такого правочину.

Оскільки відповідач суму позики у встановлений договором строк не повернув, позовні вимоги ОСОБА_1 про повернення суми боргу за розпискою підлягають задоволенню.

За прострочення виконання грошового зобов`язання за борговою розпискою позивач на підставі ст. 625 ЦК України просив стягнути з відповідача за період 01 листопада 2023 року по 15 січня 2024 року 3% річних у сумі 308 грн та інфляційні втрати у сумі 601,75 грн.

Проте, колегія суддів апеляційного суду не може погодитися із законністю таких вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Наведеними вище нормами передбачено, що право на стягнення інфляційних збитків та трьох процентів річних виникає у позикодавця з часу прострочення виконання зобов`язання. Також передбачено звільнення відповідача від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання за укладеним з позивачем договором позики на період дії воєнного стану.

Верховний Суд у постанові від 31 січня 2023 року, справа № 183/7850/22, вказав, що касаційний суд вже робив висновки щодо застосування пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що:

на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/8349/22);

на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23).

Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:

1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;

2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;

3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Зі змісту розписки від 06 липня 2023 року вбачається, ОСОБА_2 зобов`язався повернути борг ОСОБА_1 до 31 жовтня 2023 року (а.с. 7).

Тобто, з наступного дня обумовленого строку повернення боргу відбулось прострочення виконання зобов`язання та виникло право на застосування до спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Разом з тим, Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому його дія продовжувалася і триває на цей час.

Враховуючи, що строк дії таких обмежень триває включно із 24 лютого 2022 року і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, підстави для нарахування та стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми боргу та інфляційних втрат відсутні.

Про нарахування інших процентів за договором позики у розписці не вказано.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції, на підставі п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 50000 грн та відмову у задоволенні позовних вимог стягнення 3% річних та інфляційних втрат за порушення виконання грошового зобов`язання за договором позики.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні апеляційної скарги на 1,8% з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 32 грн 70 коп. судового збору за апеляційний перегляд справи, та при задоволені позову на 98%, із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1187 гривень судового збору за подання позову.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367-369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Страшенко Анни Валеріївни задовольнити частково.

Скасувати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 квітня 2024 року та прийняти постанову.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 06 липня 2023 року у розмірі 50000 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за порушення виконання грошового зобов`язання за договором позики відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1187 гривень судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 32 гривні 70 копійок судового збору за апеляційний перегляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складене 11 лютого 2025 року.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

О. І. Собина