ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/71/22 Номер провадження 22-ц/814/919/25Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т.В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у режимі відеоконференції в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Ульянова Ігоря Миколайовича, представника ОСОБА_1 , на рішення Київського районного суду м.Полтави від 21 жовтня 2024 року (час ухвалення судового рішення з 09:23:25 до 09:54:13; дата виготовлення повного тексту судового рішення 21 жовтня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

У С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 на його користь моральну шкоду, завдану каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, у розмірі 100 000 грн.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що 30.11.2019 року о 21 год. 30 хв. в м.Одесі на вул. Желябова, трапився наїзд автомобіля «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на пішохода ОСОБА_2 , який в результаті ДТП отримав тілесні ушкодження.

У зв`язку із отриманими внаслідок ДТП травмами позивачу довелося змінити звичний для нього спосіб життя, вчитися ходити на милицях, довелося придбати нове, зручне взуття та милиці. Харчування потребує більш ретельного відбору продуктів харчування, забезпечення організму вітамінами та мінералами. Крім того, позивач втратив фізичну можливість працювати та відповідно заробляти на життя (працювати може лише сидячи), тривалий час позивач був позбавлений можливості самостійно здійснювати догляд за собою, вести домашнє господарство. Внаслідок завданих тілесних ушкоджень позивач переніс сильний фізичний біль, який виник у зв`язку з отриманими травмами і проведеними оперативними втручаннями. Фізичний біль не пройшов і після виписки з лікарні та продовжує нагадувати про отриману травму щодня. Наслідком травмування є значне погіршення самопочуття позивача, швидка втомлюваність, неможливість тривалий час знаходитись на ногах в положенні стоячи.

Розмір моральної шкоди позивач оцінює у розмірі 100 00 грн. У зв`язку з тим, що цивільно правова відповідальність автомобіля «Toyota camry», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СК КНЯЖА» за договором обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії 153285685, то ПрАТ «СК «КНЯЖА» за його заявою виплатила страхове відшкодування, пов`язане із заподіяною моральною шкодою на загальну суму 765 грн. Проте, на думку позивача, розмір страхового відшкодування моральної шкоди не є співрозмірним із фактичним розміром заподіяної моральної шкоди позивачу.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 21 жовтня 2024 року задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.

В апеляційній скарзі адвокат Ульянов І.М., представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції при вирішенні спору не врахував, що матеріали справи не містять доказів вини відповідача у дорожньо-транспортній пригоді, що сталася.

Суд не дав належної оцінки змісту розписки позивача від 14 грудня 2019 року, згідно якої позивач підтвердив, що отримав від батька відповідача 44 000 грн, необхідних для лікування, тому не має будь яких претензій майнового характеру до ОСОБА_1 . У розписці позивач власноручно підтвердив, що дорожньо-транспортна пригода сталася саме з його вини. Поза увагою суду залишилася така істотна обставина, як перебування позивача у стані алкогольного сп?яніння і те, що він переходив проїзну частину вулиці у невстановленому для пішоходів місці.

Наведене спростовує висновки суду про винну поведінку відповідача як до, так і після дорожньо-транспортної пригоди.

Відзив на апеляційну скаргу судом не отримано.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.11.2019 року о 21 год. 30 хв. в м. Одесі на вул. Желябова автомобіль «Toyota camry», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_2 . У результаті пригоди ушкодження отримав пішохід ОСОБА_2 , який доставлений до МКЛ №1 з діагнозом: ЗЧМТ, СГМ, закритий перелом верхньої третьої плеча праворуч, відкритий перелом верхньої третьої голені праворуч.

Згідно висновку експерта КП «Одеське обласне бюро судово медичної експертизи» №298 у ОСОБА_2 виявлені наступні тілесні ушкодження: відкритий перелом обох кісток правої гомілки в верхній третині зі зміщенням, закритий перелом лобкової та сідничної кісток справа зі зміщенням, закритий перелом правої плечової кістки в верхній третині зі зміщенням та відривом великого горбика. Вказані ушкодження спричинені дією тупих твердих предметів, якими могли бути частини кузова легкового автомобіля та дорожнє покриття в умовах ДТП ( зіткнення автомобіля та пішохода). Відкритий перелом обох кісток правої гомілки в верхній третині зі зміщенням відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Згідно висновку експерта Одеського науково дослідного інституту судових експертиз №19-8408/8409/8410/8411 комплексного автотехнічного та транспортно трасологічного дослідження автомобіля Toyota Camry від 10.01.2020 року, встановлено, що проведені діагностичні дослідження свідчать про те, що на момент ДТП рульове керування, гальмова система, ходова частина автомобіля Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , перебували в працездатному стані й могли виконувати задані функції по керуванню автомобілем, та зниженню швидкості з відомою водієві ефективністю, що свідчить про відсутність технічних несправностей на досліджуваному автомобілі, які б могли привести до втрати курсової стійкості та керованості даного транспортного засобу. Пошкодження аварійного характеру, які виявлені в ході експертного огляду в передній частині автомобіля Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , а саме пошкодження переднього бампера, переднього реєстраційного номера, капоту, скла вітрового вікна, по їх типу та зовнішньому вигляду характерні для пошкоджень, які вказують на факт контактування автомобіля з твердим слідообразуючим об`єктом, ймовірно за все тілом пішохода.

Із виписки №12286 із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_2 , вбачається, що позивач у період з 30.11.2019 року по 23.01.2020 року перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Міська клінічна лікарня №1» Одеської міської ради.

Із розписки ОСОБА_2 вбачається, що він отримав від ОСОБА_1 44 000 грн на лікування; ОСОБА_2 ні матеріальних, ні моральних претензій до ОСОБА_1 немає.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна іншуранс груп», поліс №ЕР-153285685 року, страхова сума на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, у розмірі 200 000 грн, за шкоду, заподіяну майну 100 000 грн.

ПрАТ «СК «КНЯЖА» виплатило ОСОБА_2 суму страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою на загальну суму 765 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди зазнав тілесних ушкоджень, які за висновком експерта були віднесені за тяжкістю до середніх, переніс дискомфорт, який супроводжувався болісними відчуттями, емоційним стресом, а також внаслідок ДТП змушений був перебувати на стаціонарному лікуванні, що фактично призвело до змін у звичному укладі та ритмі його життя.

При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд також врахував поведінку винної особи, який протягом тривалого часу після дорожньо-транспортної пригоди в добровільному порядку не відшкодував позивачу шкоду.

Наявна в матеріалах справи розписка про відшкодування коштів на лікування та про відсутність матеріальних та моральних претензій, не свідчить про відшкодування шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП, в повному обсязі, оскільки позивач проходив тривале лікування, зазнавши тілесних ушкоджень середньої тяжкості, у зв`язку з чим переживає душевні та фізичні страждання.

Враховуючи вимоги розумності, виваженості та справедливості, суд визнав розмір моральної шкоди, який визначив позивач у розмірі 100 000 грн, завищеним та встановив розмір відшкодування у сумі 30 765 грн.

Суд врахував, що відповідно до ст.26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, яку ПрАТ СК «Княжа» сплатило в розмірі 5% від страхової виплати, тобто 765 грн., отже безпосередньо з відповідача підлягає стягненню моральна шкода, що складає різницю між 30 765 грн (визначеною судом, як така, що заподіяна позивачу) та розміром моральної шкоди, що була виплачена страховою компанією 765 грн.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АРК, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій

та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

У відповідності до частини другої статті 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

У справі, що розглядається, встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відповідач отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, у зв?язку з чим вимушений був проходити лікування. Є очевидним, що зазначені обставини : отримані травми, проходження лікування, погіршення стану здоров?я, тощо, негативно вплинули на позивача, завдали йому моральних страждань.

Твердження апеляційної скарги про відсутність доказів вини відповідача у дорожньо-транспортній пригоді не можуть бути прийняті до уваги з огляду на приписи статті 1187 ЦК України.

Відповідачем не доведено належними, допустимими і достатніми доказами те, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок непереборної сили або умислу позивача, тобто відповідач не довів обставин, які виключають відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки.

У постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року (справа № 445/370/19), від 20 травня 2021 року (справа №501/2015/16) касаційний суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанції про те, що виникненню шкоди, завданої потеріплому, сприяла груба необережність самого потерпілого, який перебував у стані алкогольного сп`яніння й порушив Правила дорожнього руху - переходив проїзну частину у невстановленому місці безпосередньо перед транспортним засобом, що наближається. За вказаних обставин, при вирішенні питання про розмір відшкодування шкоди, завданої володільцем джерела підвищеної небезпеки, наявні підстави для зменшення її розміру на підставі частини другої статті 1193 ЦК України.

Матеріалами справи підтверджено (а.с.17), що позивач на час дорожньо-транспортної пригоди перебував в стані алкогольного сп?яніння. Але відомості, викладені у розписці позивача про те, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок того, що він зненацька вибіг на проїзну частину дороги (а.с.136), не можна розцінювати як достатній і об?єктивний доказ грубої необережності позивача.

У справі відсутні буд які інші докази про те, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок грубої необережності самого позивача як потерпілої особи, тобто про те, що позивач, перебуваючи у стані алкогольного сп?яніння, порушив Правила дорожнього руху, що сприяло виникненню або збільшенню шкоди, яка йому завдана.

Враховуючи обставини дорожньо-транспортної пригоди ступінь і характер отриманих тілесних ушкоджень, тривалість лікування, факт добровільної сплати коштів позивачу у сумі 44 000 грн для лікування, суд першої інстанції дотримався вимог розумності і справедливості та визначив об?єктивно розумну суму відшкодування моральної шкоди.

Як матеріали справи, так і апеляційна скарга не містять посилань на факти і відповідні докази, які б давали підстави ставити під сумнів обгрунтованість висновків суду першої інстанції у частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди.

Заява позивача, викладена у розписці від 14 грудня 2019 року, про відсутність майнових претензій до відповідача, на яку зроблене посилання в апеляційній скарзі, не може бути підставою для відмови у позові з огляду на норми ст.12, ст.13 ЦК України, а саме відсутність у діях позивача ознак дій з наміром завдати шкоди іншій особі або зловживання правом.

Зважаючи на встановлене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Ульянова Ігоря Миколайовича, представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 21 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 24 лютого 2025 року.

Головуючий суддя О. А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М. Триголов