ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 лютого 2025 року

м. Харків

справа № 641/3634/23

провадження № 22-ц/818/579/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.

учасники справи:

позивач Державне підприємство «Завод імені В.О. Малишева»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2024 року, постановлене під головуванням судді Зелінської І.В., -

в с т а н о в и в:

У червні 2023 року Державне підприємство «Завод імені В.О. Малишева» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 27323,05 грн. за період з 01 грудня 2021 року по 30 квітня 2023 року та судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2024 року позовні вимоги Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.12.2021 року по 30.04.2023 року у розмірі 27323,05 грн. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» витрати зі сплати судового збору у сумі 2684,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2024 року в повному обсязі та залишити позовну заяву без розгляду.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано, що договір найму житлового приміщення у гуртожитку № 259 від 05.04.2017 року, наданий позивачем до позовної заяви, не містить ні підпису сторін, ні строку його дії та не відповідає вимогам закону. Крім того, прийняття судом першої інстанції в якості доказу утворення боргу за несплачені комунальні послуги довідки на особовий рахунок, суперечить ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Судом першої інстанції помилково не прийнято до уваги, що відповідачі з 24.02.2022 року по теперішній час виїхали за межі міста Харкова, тобто фактично не користуються комунальними послугами у житловому приміщенні у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , про що двічі повідомлялось Державне підприємство «Завод імені В.О. Малишева».

У відзиві на апеляційну скаргу Державне підприємство "Завод ім. В.О. Малишева" просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2024 року залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі належним чином свої зобов`язання щодо оплати житлово-комунальних послуг не виконували, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносили, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем за період з 01.12.2021 року по 30.04.2023 року утворилась заборгованість у розмірі 27323,05 грн., що підтверджується розрахунком.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Матеріали справи свідчать про те, що гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 перебуває на балансі ДП «Завод ім. В.О. Малишева», що підтверджується довідкою про балансову вартість та належність об`єкту від 09.12.2022 року.

З протоколу № 8 засідання загальнозаводської комісії з житлових питань підприємства від 12.09.2008 року вбачається, що позивачу надано з донькою кімнату у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .

05 квітня 2017 року між Державним підприємством «Завод імені В.О. Малишева» та ОСОБА_2 укладено договір найму житлового приміщення у гуртожитку № НОМЕР_1 (а.с. 21).

Пунктом 1.2. вказаного Договору передбачено, що наймодавець надає Наймачеві та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житлове приміщення кімнату № НОМЕР_2 , житловою площею 18,8 м2 у гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова (а.с. 47).

Відповідно до п. 3.7. Договору наймач зобов`язується вносити щомісяця до 10 числа місяця, наступного за звітним плату за житлові та комунальні послуги. За особистою заявою Наймача Оплата може здійснюватися шляхом відрахування таких сум із його заробітної плати та подальшого її перерахування на рахунок Наймодавця (у разі, якщо Наймач перебуває у трудових відносинах з Наймодавцем).

Відповідно до п. 5.1. Договору Наймодавець має право вимагати від Наймача своєчасно вносити плату за надані йому житлово-комунальні послуги.

Відповідно до п. 5.3. Договору Наймодавець має право в односторонньому порядку змінювати розмір Оплати у порядку, передбаченому цим Договором та Положенням про гуртожитки ДП «Завод імені В.О. Малишева».

Наказом Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» № 3000 від 14.11.2016 року «Про введення в дію тарифів на послуги з утримання будівлі відомчого гуртожитку та прибудинкової території за адресою АДРЕСА_1 » введено в дію з 01.11.2016 року тарифи на послуги з утримання будівлі гуртожитку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 5,259 грн. (з ПДВ) за 1 м2 загальної площі житлових кімнат з місцями спільного користування.

Мешканцям гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , вирішено нарахування за спожиті комунальні послуги проводити відповідно рахункам та тарифам, що пред`являються комунальними структурами міста у наступному режимі: опалення, електропостачання з розподілом пропорційно займаної загальної площі житлових кімнат з місцями спільного користування по кожному особовому рахунку; водопостачання, водовідведення, газопостачання рівномірно на кожного мешканця, що фактично проживає у гуртожитку.

Згідно з ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування.

Відповідні житлово-комунальні послуги замовлені та надані підприємством для утримання гуртожитку, у якому зареєстровані відповідачі, що підтверджується укладеними договорами з відповідними організаціями, зокрема: договором про надання послуг з поводження з побутовими відходами від 11.11.2020 № ЖКЗ312/1; договором постачання природного газу для потреб не побутових споживачів від 01.05.2021 № 41GN617-1708-21; договором про постачання теплової енергії від 01.11.2022 № 4219; договором з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщенні якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення від 28.12.2021 № 4116/02-ІО-Н.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

У відповідності до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги з управління багатоквартирним будинком, утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем, утримання ліфтів тощо, поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги є індивідуальним споживачем.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Доводи апелянта щодо того, що наданий позивачем договір найму житлового приміщення у гуртожитку № 259 від 05.04.2017 року, не містить ні підпису сторін, ні строку його дії та не відповідає вимогам закону колегією суддів не приймається до уваги, оскільки в матеріалах справи наявна копія вказаного договору з зазначеними даними сторін та підписами наймодавця та наймача.

Доводи апелянта щодо того, що судом першої інстанції помилково не прийнято до уваги, що відповідачі з 24.02.2022 року по теперішній час виїхали за межі міста Харкова, тобто фактично не користуються комунальними послугами у житловому приміщенні у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 колегією суддів не приймаються з огляду на таке.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 7 Закону України «Про житлово комунальні послуги» споживач має право: на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Вказаному праву кореспондує обов`язок споживача інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором (п.11 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово комунальні послуги»).

Так відповідач зазначила, що у вересні 2023 року звернулась до позивача з заявою про ненарахування платежів за житлово-комунальні послуги з 24.02.2022 року.

Разом з тим матеріали справи не містять доказів такого звернення відповідача до позивача про проведення перерахунку.

Таким чином, у зв`язку з тим, що відповідачі належним чином свої зобов`язання щодо оплати житлово-комунальних послуг не виконували, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносили, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем за період з 01.12.2021 року по 30.04.2023 року утворилась заборгованість у розмірі 27323,05 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком.

Висновок суду першої інстації про наявність підстав для задоволення позовних вимог відповідає вимогам закону та фактичним обставинами справи.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апелянта рішення суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Ю.М. Мальований

О.Ю. Тичкова