Справа № 367/8442/24
Провадження №2/369/4157/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2025 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Пінкевич Н.С.,

секретаря судового засідання: Липченко О.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Жук Б.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства економіки України про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Пінкевич Н.С. на розгляді перебуває цивільна справа 367/8442/24 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства економіки України. Просив поновити його на роботі на посаді виконуючого обов`язки директора державного підприємства «Лисичанський склозавод», стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 41 753,99 грн., стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27 вересня 2018 р. до дня поновлення на роботі, відшкодувати моральну шкоду завдану порушенням його трудових прав у розмірі 200 000,00 грн.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 листопада 2024 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження.

25 листопада 2024 року до суду надійшла заява від представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із тим, що у провадженні Лисичанського міського суду Луганської області є тотожна справа 415/8728/18 зі спором до відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав подане клопотання.

У судовому засіданні позивач та його представник заперечували з приводу задоволення клопотання.

Суд вважає позов у цивільній справі № 367/8442/24 підлягає залишенню без розгляду, виходячи з наступного.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо в провадженні цього чи іншого суду є справа з спору між тими самими сторонами, про той же предмет спору і з тих самих підстав.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За правилами частин першої та другої статті 19 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Судом встановлено, що ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 19 грудня 2018 року відкрито позовне провадження у цивільній справі № 415/8728/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання наказу про звільнення недійсним, поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди.

Із наданої в судовому засіданні копії позовної заяви вбачається, що позивач просив визнати незаконними дії відповідача щодо звільнення позивача за п. 2 ст. 36 КЗпП України, визнати незаконним наказ про звільнення № 123-к від 26.09.2018 р.; зобов`язати відповідача поновити позивача на роботі; стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн., стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 5 000,00 грн. витрати пов`язані з наданням позивачу правової допомоги.

Згідно із нормами цивільного процесуального права, предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої суд має ухвалити рішення. Вказана дефініція дає правильне розуміння того, що позивач, звертаючись до суду, має матеріально-правову заінтересованість захистити своє право.

Під підставами позову розуміють обставини, якими позивач обґрунтовує свою вимогу, а також факти, що підтверджують ці обставини. Такими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто факти, які зумовлюють певні правові наслідки : виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Тому до підстав позову не можуть входити обставини, які виступають доказами в справі. З ними закон не пов`язує виникнення, зміну або припинення прав чи обов`язків. Вони лише підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять у підставу позову.

Варто зазначити, що підставою позову не може вважатись посилання позивача на певні норми матеріального права. Пленум Верховного Суду України в п. 9Постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12 червня 2009 року за № 5зазначив, що оскільки підставою позову є фактичні обставини, наведені в позовній заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним під час вирішення судом питання про те, яким законом необхідно керуватись під час вирішення спору.

Крім того, поряд із предметом і підставою позову виділяють окремий елемент позову - його зміст.

Під змістом позову розуміють вид (спосіб) судового захисту, що прямо передбачається законом (наприклад,ст. 16 Цивільного кодексу України), з яким позивач звертається до суду. Законодавець у ч. 1ст. 16 Цивільного кодексу України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права й інтересу, а в ч. 2ст.16ЦК України наведене орієнтовний перелік способів здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. Предметом позову є частина позову, яка містить безпосередню матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд ухвалює рішення по суті. Предметом позову є позовні вимоги.

Таким чином, предмет позову - це те, що конкретно вимагає позивач; підстава позову - те, чим позивач обґрунтовує свої вимоги; зміст позову - це спосіб захисту порушеного права.

Таке ж розуміння елементів позову закріплюється на рівні судової практики, зокрема у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12 червня 2009 року за № 5.

Під предметом спору розуміється об`єкт спірних правовідносин, тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем.

Відповідно до ст. 257 ЦПК України суд своєю постановляє ухвалу про залишення без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Перевіривши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що даний позов слді залишити без розгляду, оскільки дійсно в провадженні Лисичанського міського суду Луганської області на розгляді є аналогічна цивільна справа № 415/8728/18 за позовом ОСОБА_1 до міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання того ж наказу про звільнення недійсним, поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди та і у справі відкрито провадження.

Відомості про залишення позову без розгляду, відомості про закриття провадження, відомості про відмову у відновленні втраченого судового провадження матеріали справи не містять. На час розгляду цієї справи розгляд першої справи триває.

Представник позивача наголошував на доступ громадянина до правосуддя як підставу та можливість розгляду даного позову за відкритого провадження аналогічної справи. Але суд вважає, що залишенням позову без розгляду не порушуються права та охоронювані законом інтереси заявника, оскільки протягом кількох років позивач не вирішував у першій справі можливіть відновлення втраченого судового провадження. А чинним процесуальним законом не надано можливість позивачу подавати декілька однакових позовів. У разі припинення діяльності судів, що перебувають на тимчасово окупованих територіях, підвідомчість справ визначається іншим судам, чим і забезпечено доступ до правосуддя. А тому позов по даній справі слід залишити без розгляду.

Також слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо), залишення позову без розгляду не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за її участю, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

При цьому суд звертає увагу на вимоги статті 121 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи.

Приймаючи до уваги вказане, суд приходить до висновку про те, що по даній цивільній справі № 367/8442/24 позов ОСОБА_1 слід залишити без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, 49, 182, 186, 222, 255, 257, 258-261, 274, 352-354 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства економіки України про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Наталія ПІНКЕВИЧ