Справа № 481/155/25
Провадж.№ 2/481/198/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Новий Буг

Новобузький районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої по справі судді Васильченко-Дриги Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Войцеховської О.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Новобузького районного суду Миколаївської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Новобузької міської ради Баштанського району Миколаївської області, про визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Новобузької міської ради Баштанського району Миколаївської області, в якому просила визнати за ОСОБА_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,0717 га для обслуговування жилого будинку, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , з одночасним припиненням право власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна №617 від 23.09.1999 року вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , який вона придбала у ОСОБА_2 . Однак, будучи власником вказаного житлового будинку, вона не має можливості розпорядитись ним, оскільки земельна ділянка на якій будинок розташований перебуває у власності іншої особи ОСОБА_2 та значиться за ним відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії МК №1435 виданого 07.09.1994 року на підставі рішення виконавчого комітету Новобузької міської ради Миколаївської області за №241 від 31.05.1994 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю №479. В грудні місяці 2024 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Паліюк Л.М., з метою подальшого відчуження житлового будинку, але їй було роз`яснено, що вона не може оформити правочин, так як, вищевказана земельна ділянка перебуває у власності іншої особи. Але, позивачці відомо, що колишній власник земельної ділянки ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з вищезазначеними обставинами змушена звернутись до суду.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, проте подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, але подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, проте подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Не заперечував проти задоволення позову.

Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, а відтак, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку.

Положеннями статей 15,16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом частини другої статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.

У ст. 392 ЦК України зазначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ч. 1 ст. 30 ЗК України, в редакції 1991 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Згідно ч.1 ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.

Частиною 8 статті 130 Земельного кодексу України передбачено, що істотною умовою договору, на підставі якого набувається право власності (частки у праві спільної власності) на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного),іншу будівлю або споруду),об`єкт незавершенного будівництва, пов`язаного з переходом права власності (крім державної, комунальної власності)на земельну ділянку або прав оренди, емфітевзису, суперфіцію земельних ділянок усіх форм власності, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на такий об`єкт. Укладення договору, що передбачає набуття права власності (частки у праві спільної власності) на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, пов`язаного з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення такої частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

У підпункті «ґ» п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року (в редакції Постанови Верховного Суду № 2 від 19.03.2010) з 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК України і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 року.

Судом встановлено, що відповідно договору купівлі-продажу нерухомого майна №617 від 23.09.1999 року, укладений Вознесенською Товарно-Сировинною Біржою, який в подальшому, відповідно до рішення Нвобузького районного суду Миколаївської області від 21.06.2010 року визнано дійсним, з визнанням за позивачкою права власності на придбане нерухоме майно та 16.07.2010 року за №5952 в Новобузькій філії Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації за нею було зареєстровано право власності на вищезазначений житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, позивачка є власником житлового будинку що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, предметом вказаного договору слугував лише будинок, питання про передачу (продаж) у власність земельної ділянки, на якій розташований цей будинок (для обслуговування житлового будинку) при укладанні цього договору не вирішувалося.

Вищезазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці, площею 0,0717 га, яка перебуває у власності ОСОБА_2 та значиться за ним відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії МК №1435 виданого 07.09.1994 року на підставі рішення виконавчого комітету Новобузької міської ради Миколаївської області за №241 від 31.05.1994 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю №479.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 04.02.2013 ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З моменту передачі земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_2 і до цього часу цільове призначення земельної ділянки, для обслуговування житлового будинку, не змінилося.

З огляду на викладене, у зв`язку з придбанням ОСОБА_1 23.09.1999 року житлового будинку, до нього разом з правом власності на житловий будинок перейшло і право власності на земельну ділянку для його обслуговування, що автоматично припинило право власності ОСОБА_2 на цю земельну ділянку.

Таким чином, досліджені при судовому розгляді справи обставини, свідчать про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 0,0717 га для обслуговування житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачкою у зв`язку з розглядом справи, остання не заявляла, тому суд відносить ці витрати на її рахунок.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265, 268, 273,274-279,354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Новобузької міської ради Баштанського району Миколаївської області, про визнання права власності на земельну ділянку -задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0717 га для обслуговування житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , припинивши право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а в разі проголошення лише вступної та резолютивної частин або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Новобузька міська рада Миколаївської області, юридична адреса: вул. Площа Свободи, 42, м. Новий Буг, Баштанський район, Миколаївська область, .

Суддя Наталя ВАСИЛЬЧЕНКО-ДРИГА