Номер провадження 2/404/179/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року Кіровський районний суд міста Кіровограда

в складі: головуючого судді Кулінка Л.Д.

за участю секретаря Солук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в місті Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 у вересні 2023 року звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позов мотивований тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільну малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після припинення шлюбних відносин з вересня 2012 року проживає разом з дитиною сам. Мати з цього часу з ними не проживає, з дитиною не спілкується, не відвідувала дитячий садок та школу, не займалась вихованням дитини, навіть не вітала сина з днем народження. Зазначає, що дитина фактично не пам`ятає матір. Тому, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Ухвалою судді Деснянського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с.23-24).

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 21 грудня 2023 року на підставі пункту 1 частини першої статті 31 Цивільного процесуального кодексу України позовні матеріали направлені до Кіровського районного суду міста Кіровограда (а.с.62-63).

Відповідно до статті 32 Цивільного процесуального кодексу України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи № 754/13760/23, номер провадження 2/404/179/24 між суддями для її розгляду визначено суддю Кулінка Л.Д.

У зв`язку з чим, ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07 березня 2024 року прийнято з Деснянського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, до розгляду. Розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с.73).

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 21 травня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Призначено судове засідання (а.с.93).

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 28 листопада 2024 року у прийнятті заяви ОСОБА_2 про визнання позовних вимог у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, відмовлено та продовжено судовий розгляд. Судове засідання відкладено (а.с.141).

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 11 лютого 2025 року клопотання представника позвиача (вх. № 4945 від 10.02.2025 року), задоволено частково. Поновлено строки на подання додаткових доказів та долучено до матеріалів справи довідку про перебування ОСОБА_1 на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 . У задоволенні клопотання в частині поновлення строків на подання заяви про виклик та допит свідків, відмовлено.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву (вх. № 48654 від 25.1.2024 року) про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог (а.с.126-128).

Відповідач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву (вх. № 36849 від 09.09.2024 року) про розгляд справи за її відсутності.

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.150), причини неявки суду не відомі, заяв та клопотань до суду не подавала.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд встановив таке.

Батьками дитини, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 14.10.2011 року виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у місті Києві (а.с. 8).

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 06 грудня 2012 року шлюб, зареєстрований 09 липня 2011 року у відділі реєстрації цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 823, між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , розірвано (а.с.9).

Згідно висновку щодо утримання малолітньої дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, з`ясовано, що мати дитини 06 грудня 2012 року під час судового засідання підтвердила, що малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходиться на утриманні та проживає разом з батьком ОСОБА_1 . При співбесіді зі спеціалістами Служби у справах дітей Деснянської районної у місті Києві державної адіміністрації та на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, малолітній ОСОБА_3 , 2011 року народження, повідомив, що його вихованням та утриманням займається тато, мама проживає окремо. Деснянська районна у місті Києві державна адіміністрація, на яку покладено повноваження органу опіки та піклування, підтвердила той факт, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на утриманні батька ОСОБА_1 , на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол № 15 від 20.08.2015 року) (а.с.10-11).

Дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади (а.с.12).

Згідно характеристики виданої «Міжнародним ліцеєм Глобус» Деснянського району міста Києва, ОСОБА_3 , навчається у вказаному закладі з 5 класу. У шкільному житті ОСОБА_5 участь бере батько, який приділяє належну увагу вихованню та навчанню сина (а.с.17).

Відповідач внаслідок укладення шлюбів змінювала прізвище (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 від 28.01.2015 року, а.с.45, свідоцтв про зміну імені серії НОМЕР_3 від 13.11.2015 року а.с.43, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 від 20.08.2016 року, а.с.42). і наразі прізвище відповідача ОСОБА_6 .

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 Сімейного кодексу України).

Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою Сімейного кодексу України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України ). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

У § 54, 57, 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Суд в оцінці обставин справи виходить з того, що на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Положення статтей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України покладають на кожну сторону обов`язок довести обставини, які мають значення для справи і на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 Цивільного процесуального кодексу України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 Цивільного процесуального кодексуУкраїни).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

В оцінці доводів позовних вимог, суд враховує, що позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У даній справі позивач, звертаючись до суду з цим позовом, посилався на те, що ОСОБА_2 не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться сином, тобто взагалі не виконує батьківські обов`язки, що вважав достатньою підставою для позбавлення матері батьківських прав, а також вважає, що це відповідатиме інтересам дитини.

Особливістю справи, є те, що ОСОБА_1 до позовної заяви про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , поданої до суду 28 вересня 2023 року, долучив заяву ОСОБА_2 від 15 листопада 2023 року, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гудим О.Л., зареєстровану в реєстрі за № 1684.

Також відповідач 09 вересня 2024 року безпосередньо до суду подала заяву (вх. № 36849 від 09.09.2024 року), у якій зазначила, що позов про позбавлення її батьківських прав визнає, просила розглядати справу за її відсутності (а.с.102-103).

У частинах першій, четвертій статті 206 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Отже, в розумінні приписів статті 206 Цивільного процесуального кодексу України суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, якщо це суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Отже, подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження існування обставин, передбачених частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України для позбавлення батьківських прав.

Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав матір, ОСОБА_2 , стосовно малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що надала відповодіний висновок (протокол від 07.12.2023 року № 22), діючи виключно в найкращих інтересах дитини, (а.с.56-58).

Водночас, висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку.

Проаналізувавши зміст цього висновку суд вважає, він грунтується тільки на обстежені житлових умов батька та на відомостях, який надав сам позивач. Житлові умови матері не обстежувались, не з`ясовувся її матеріальний, сімейний стан, бесіда з нею не проводилась, а сам висновок ґрунтується на погоджені матері щодо позбавлення її від батьківських прав. Заслуговує на увагу і той факт, що засідання комісії проводилося без участі сторін, а відтак суд оцінює висновок Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації критично та вважає таким, що не відповідає іншим обставинам справи.

У постанові від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) Верховний Суд виснував, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої доньки не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 Сімейного кодексу України), такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, Верховний Суд вважав, що суди попередніх інстанцій зробили помилковий висновок про наявність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Аналогічна правова позиція викладені у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22.

Слід звернути увагу на те, що саме на позивача покладено обов`язок доведення свідомого ухилення відповідачкою від участі у вихованні дитини.

Натомість у справі, що розглядається, позивач не надав належних та достатніх доказів на підтвердження заявлених вимог про позбавлення батьківських прав на підставі пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України.

Враховуючи, що у матеріалах справи немає беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували винну та свідому поведінку ОСОБА_2 щодо ухилення від участі у вихованні сина, умисне і свідоме нехтування обов`язками матері, суд робить висновок про невстановлення правових підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно її малолітнього сина, а відтак у задоволенні позову відмовляє з підтсав його необгрнутованості та недоведності.

Судові витрати залишити по фактично понесеними позивачем, як то передбачено статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 19, 150, 155, 164 Сімейного кодексу України, статтями 4, 10, 11, 12, 76-81, 141, 263-265, 272 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, відмовити.

Судові витрати залишити по фактично понесеними позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової кратки платника податків НОМЕР_5 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, місцезнаходження: 02225, місто Київ, проспект В. Маяковського, будинок № 21-г.

Повний текст рішення суду складено 21.02.2025 року.

Суддя Кіровського районного

суду міста Кіровограда Людмила КУЛІНКА

Суддя Кіровського Л. Д. Кулінка

районного суду

м.Кіровограда