справа № 369/6761/20 головуючий у суді І інстанції Фінагеєва І.О.
провадження № 22-ц/824/2649/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», ОСОБА_3 , треті особи: Києво-Святошинський районний відділ ДВС ГТУЮ у Київській області, Приватний нотаріус Біккінеєва Ірина Анатоліївна про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», ОСОБА_3 , треті особи: Києво-Святошинський районний відділ ДВС ГТУЮ у Київській області, Приватний нотаріус Біккінеєва Ірина Анатоліївна про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено. Витребувано з чужого незаконного володіння у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3 626 грн. 00 коп.

У червні 2024 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про видачу дублікату виконавчого листа для примусового виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2021 року у справі №369/6761/20.

Вимоги заяви мотивував тим, що 16 грудня 2021 року у справі №369/6761/20 Києво-Святошинським районним судом Київської області ухвалено рішення, яким задоволено позовні вимоги. 20 лютого 2023 року виконавчий лист подано до виконання до Києво-Святошинського районного відділу ДВС, що підтверджується копією заяви та поштового чеку про відправку листа. Зазначає, що з моменту подачі заяви довгий час нічого не відбувалося, у зв`язку із чим 21 березня 2024 року представником Стягувача подано до виконавчої служби запит про стан виконання рішення суду. Відповіді не було надіслано ані стягувачу ані його представнику.

Станом на дату складання заяви ніякої інформації щодо відкриття (або відмови у відкритті) виконавчого провадження представнику позивача надано не було, а Автоматизована система виконавчих проваджень не містить записів про відкриття виконавчого провадження за цим рішенням суду. Виконавчий лист ніхто не повернув ані стягувачу ані його представнику, у разі якщо у відкритті виконавчого провадження було відмовлено. Крім того, ніякої інформації щодо стану речей за поданим виконавчим листом від органу державної виконавчої служби не поступало.

Таким чином, стягувач та його представник вважають, що виконавчий лист було втрачено, а відтак є підстави для отримання його дублікату.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 серпня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого листа по справі №369/6761/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», ОСОБА_3 , треті особи: Києво-Святошинський районний відділ ДВС ГТУЮ у Київській області, Приватний нотаріус Біккінеєва Ірина Анатоліївна про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 16 вересня 2024 року засобами поштового зв`язку подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просив скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 серпня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву.

Підтримавши доводи заяви про видачу дублікату виконавчого листа, представник апелянта вказав, що необґрунтована відмова у задоволенні заяви унеможливлює виконання судового рішення у справі. Суд залишив поза увагою, що заявник та його представник вжили всі можливі заходи для отримання повної інформації та доказів у даній справі, інших доказів просто не може бути.

Послався на висновки Верховного Суду у справі №419/310/12 та вказав про відсутність доказів направлення виконавчого документу стягувачу чи його представнику та реакції органу, який мав би повернути виконавчий документ.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 листопада 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», ОСОБА_3 , треті особи: Києво-Святошинський районний відділ ДВС ГТУЮ у Київській області, Приватний нотаріус Біккінеєва Ірина Анатоліївна про витребування майна з чужого незаконного володіння, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 грудня 2024 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Ханов Андрій Олександрович, доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

В судове засідання інші учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши думку учасника справи, який прибув в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що єдиною підставою для видачі дубліката виконавчого листа є втрата оригіналу виконавчого листа, однак заявником не доведено та не надано доказів втрати оригіналу виконавчого листа.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Згідно з п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Аналіз змісту даної норми свідчить про те, що єдиною підставою для видачі судом дублікату виконавчого листа - є його втрата.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази.

Таким чином, суд має право видати дублікат виконавчого листа тільки у разі доведеності втрати його оригіналу.

Згідно з частинами 1, 2 стаття 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження втрати оригіналу виконавчого листа, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області у справі №369/6761/20, заявник надав копію заяви про відкриття виконавчого провадження від 20 лютого 2023 року адресовану Києво-Святошинському РВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) (додатком до заяви зазначено, у тому числі, виконавчий лист Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі №369/6761/20), а також фіскальний чек АТ «Укрпошта» від 20 лютого 2024 року.

Разом з тим, жодних доказів, на підтвердження того, що виконавчий лист Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі №369/6761/20 дійсно був вкладений у поштове відправлення, а також що Києво-Святошинський РВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) отримав поштове відправлення з вкладеним у нього виконавчим листом, заявником не надано.

Щодо посилань апелянта на правові позиції Верховного Суду у постанові від 17 листопада 2021 року по справі №419/310/22 апеляційний суд зазначає, що у постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема від 27 березня 2018 року у справі №910/17999/16 та від 11 квітня 2018 року у справі №910/12294/16, міститься підхід, згідно з яким подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

У постанові від 12 жовтня 2021 року у справі №233/2021/19 Велика Палата Верховного Суду конкретизувала вказаний висновок та зазначила, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами, насамперед, за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

А відтак, зважаючи на те, що правовідносини, що були предметом розгляду у справі, вказаній апелянтом, не є подібними до правовідносин у даній справі (відсутність доказів на підтвердження направлення виконавчого листа), такі правові висновки не можуть бути застосовані апеляційним судом.

На підставі викладеного, беручи до уваги відсутність будь-яких належних та допустимих доказів втрати виконавчого листа, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області у справі №369/6761/20, місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для видачі його дублікату.

Доводів на спростування таких висновків суду першої інстанції апеляційна скарга не містить та лише зводиться до не згоди із судовим рішенням і тлумачення норм права на розсуд апелянта.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану представником - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 серпня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2025 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова