Дата документу 20.02.2025 Справа № 332/4630/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/4630/24
Провадження №22-ц/807/201/25
Головуючий в 1-й інстанції Сапунцов В.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Онищенка Е.А., Трофимової Д.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2024 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що 14 лютого 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено кредитний договір № 388958344 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 17210,00 грн. на банківську картку, зі сплатою процентів за користування кредитом. Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. Однак відповідач не виконав свої зобов`язання щодо повернення кредиту у зв`язку з чим утворилася заборгованість. 28 листопада 2018 року між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, термін дії якого закінчувався 28 листопада 2019 року. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, строк дії якого закінчувався 04 серпня 2021 року. У подальшому було укладено додаткові угоди від 03 серпня 2021 року № 2 і 30 грудня 2022 року № 3, якими строк договору факторингу продовжено до 30 грудня 2024 року. За витягом з реєстру прав вимоги №9 від 30 травня 2023 року до договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму боргу 61215,97 грн. 05 липня 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та позивачем було укладено договір факторингу №05/07/24, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором на суму 20 285 750,22 грн., зокрема за кредитним договором, укладений із ОСОБА_1 14.02.2021 № 388958344. Посилаючись на означені обставини, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за Кредитним договором № 388958344 від 14 лютого 2021 року в розмірі 61315,97 грн., витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеним судовим рішенням, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» в особі представника адвоката Тараненка А.І. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права просить скасувати судове рішення та ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції встановив факт укладення відповідачем кредитного договору з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», отримання грошових коштів у визначеному розмірі та факт їх неповернення. Предметом Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. 28 грудня 2021 року на виконання п. 2.1. Договору факторингу №28/1118-01 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» складено та підписано Реєстр прав вимоги №166 за яким передані (відступлені) права вимоги до відповідача за Кредитним договором. Вказані обставини підтверджуються наявним в матеріалах справи Витягом з Реєстру прав вимоги № 130 від 20.04.2021 року, відповідно до якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 . Відповідно ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило дійсне право вимоги до ТОВ «Таліон Плюс», оскільки з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 914218937 від 28 вересня 2021 року. 03 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», укладено ряд Додаткових угод: № 2 від 03 серпня 2021 року та № 3 від 30 грудня 2022 року, якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30 грудня 2024 року. 05 липня 2024 Договір факторингу №05/07/24, відповідно до умов якого ТОВ «Юніт капітал» відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. На підтвердження переходу права вимоги до позивача, разом з позовною заявою долучено Акт прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 05/07/24 від 05 липня 2024 року. Таким чином, згідно витягу з Реєстру боржників від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 61 215,97 грн.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, ОСОБА_1 повідомлений про апеляційний розгляд шляхом публікації оголошення на офіційному сайті Запорізького апеляційного суду.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2025 року це 90840,00 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн. (3028,00 грн. Х 30 = 90840,00 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач 14.02.2021 уклали договір № 388958344 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 17 210,00 грн на свою банківську картку на умовах строковості, зворотності, платності, а також відповідач зобов`язався повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику. Кредитний договір від 14.02.2021 № 388958344 був підписаний відповідачем 14 лютого 2021 року за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором MNV3P23D о 18:19:52 год. Відповідач ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснув кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору. Відразу після вчинених дій Відповідача, 14.02.2021, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало відповідачу грошові кошти в сумі 17 210,00 грн на його банківську картку НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» № 06_2/2024 та копією платіжного доручення від 14.02.2024.

Згідно з умовами кредитного договору від 14.02.2021 № 388958344 позичальник зобов`язався вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному договором. Проте, незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку, не повернув наданий кредит у строки, передбачені кредитним договором та не сплатив відсотки.

На підтвердження факту передачі права вимоги до відповідача позивачем наданий Договір факторингу № 28/1118-01, укладений 28.11.2018 між TOB «Манівео швидка фінансова допомога» (надалі клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (надалі фактор), строк дії якого закінчувався 28.11.2019.

Пунктом 2.1 договору факторингу передбачено, що згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. У п.п.1.3 Договору визначено, що «право вимоги» - означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржника по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строку платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому. Пунктом 1.2 Договору визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, в саме Реєстрах прав вимоги. Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку (п. 4.1 Договору). Цей договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності її у сторони) (п. 8.1 Договору). Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 договору та закінчується 31 грудня 2021 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (п. 8.2).

Водночас, на підтвердження переходу права вимоги позивач надав лише бланки додатків до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, а саме: форми реєстру прав вимоги, форми повідомлення боржника за кредитним договором та форму акта повернення прав вимоги, а також додаткові угоди до договору факторингу 28 листопада 2018 року № 28/1118-01: від 28 листопада 2019 року № 19; від 31.12.2020 року № 26; від 31.12.2021 року № 27, у яких відсутня інформація про визначені вимоги і до яких саме боржників.

28 листопада 2019 року TOB «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 19, згідно з якою строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 продовжено до 31.12.2020.

31 грудня 2020 TOB «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 26, згідно з якою сторони визначили, що «право вимоги» - права грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому; строк дії договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01 продовжено до 31.12.2021.

31 грудня 2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 27, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31.12.2022.

Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було складено та підписано реєстр права вимоги № 130 від 20.04.2021 до Договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01145, за яким передані (відступлені) права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 14.02.2021 № 388958344.

Відповідно до складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» розрахунку заборгованості за період з 14.02.2021 по 20.04.2021 за кредитним договором від 14.02.2021 № 388958344 у позичальника наявна заборгованість за тілом кредиту 17 210,00 грн, за процентами 22631,15 грн.

ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» 05 серпня 2020 року уклади Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до п. 8.2 якого строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 цього договору, та закінчується 04 серпня 2021 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором. Предметом цього Договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Право вимоги від Клієнта до Фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, встановленому в відповідному Додатку (п. 4.1.).

Водночас, на підтвердження переходу права вимоги позивач надав лише бланки додатків до договору факторингу від 05.08.2020 № 05/0820-01, а саме: форми реєстру прав вимоги; форми повідомлення боржника за кредитним договором та форму акта повернення прав вимоги.

У подальшому ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» уклали низку додаткових угод, а саме додаткова угода від 05.08.2020 року, додаткова угода №1 від 10.08 2020 року, у яких відсутня інформація про визначені вимоги і до яких саме боржників.

Згідно з Витягом з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до договору факторингу від 05.08.2020 № 05/0820-01 від ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» перейшло право вимоги ОСОБА_1 за кредитним договором від 14.02.2021 № 388958344 на загальну суму 61215,97 грн.

ТОВ «Юніт капітал» (Фактор) та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» (Клієнт) 05 липня 2024 року уклали Договір факторингу № 05/07/2024, відповідно до п. 2.1. якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.

Згідно з п. 2.2. Договору факторингу сторони розуміють та погоджуються з тим, що відступлення Прав вимоги за цим Договором проводиться не з метою забезпечення виконання зобов`язання Клієнта перед Фактором. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від Боржника на виконання вимоги, а Клієнт не відповідатиме перед Фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої Фактором Клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання Боржника. Разом з Правом вимоги до Фактора переходять всі інші права та обов`язки Клієнта за Кредитним договором. У випадку укладення Сторонами більш ніж одного Реєстру прав вимог, кожен наступний Реєстр прав вимог с самостійним Додатком, та не замінює попередній.

До договору наданий реєстр боржників від 05.07.2024, згідно з яким ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» відступає ТОВ «Юніт капітал» (Фактор) право вимоги заборгованостей до боржників-позичальників, а саме ОСОБА_2 у загальному розмірі 61215,97грн.

Згідно з випискою з особового рахунка за кредитним договором № від 14.02.2021 року за період з 05.07.2024 по 15.07.2024 загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 61215,97 грн, що складається із заборгованості по кредиту у розмірі 17210,00 грн, заборгованості по відсоткам у розмірі 44005,97 грн.

Відмовляючи у задоволенні вимог позову суд першої інстанції виходив з наступного. Встановленим є те, що договір № 388958344, укладений у формі електронного документу з електронними підписами сторін 14.02.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та позичальником ОСОБА_1 про надання кредиту, є результатом домовленості сторін і відповідає загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст. 3 ЦК України, а також ст. 1054 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», оскільки позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним. Звертаючись до суду та обґрунтовуючи своє право на стягнення заборгованості за кредитним договором від 14.02.2021 № 388958344, позивач зазначає, що набув відповідне право вимоги на підставі договору факторингу від 05.07.2024 № 05/07/24, укладеного між ним та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс», яке, у свою чергу, набуло право вимоги від ТОВ «Таліон плюс» відповідно до договору факторингу від 05.08.2020 № 05/0820. Останнє набуло право вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на підставі договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01. Таким чином, правовідносини за кредитним договором № 388958344 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем виникли 14 лютого 2021 року, тобто значно пізніше, ніж був укладений договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином. Витяг з Реєстру прав вимоги № 130, в якому зазначено відповідача, датується 20.04.2021, тобто майже через три роки після укладення договору відступлення права вимоги, а отже, на час укладення даного договору у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було відсутнє право вимоги до ОСОБА_1 за зазначеним вище кредитним договором. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу. Відповідно ТОВ «Юніт Капітал» не довело порушення його прав з боку відповідача ОСОБА_1 та наявність у нього права звернення до суду з позовом до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором від 14.02.2021 № 388958344, який укладений після відступлення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги за кредитними договорами на користь ТОВ «Таліон Плюс», а тому підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості відсутні, оскільки ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» не мали права на подальше відступлення права вимоги, якою вони не володіли.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором.

За змістом ч. 1 ст. 1077 ЦПК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до приписів ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Тобто із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу.

Відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі № 910/11177/20).

Скаржник в апеляційній скарзі вказує, що набув своє право на стягнення заборгованості за кредитним договором від 14.02.2021 № 388958344 на підставі договору факторингу від 05.07.2024 № 05/07/24, укладеного між ним та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс», яке, у свою чергу, набуло право вимоги від ТОВ «Таліон плюс» відповідно до договору факторингу від 05.08.2020 № 05/0820. Останнє набуло право вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на підставі договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01.

Між тим, як вірно виснував суд першої інстанції, правовідносини за кредитним договором № 388958344 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем виникли 14 лютого 2021 року, тобто значно пізніше, ніж був укладений договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином.

Разом з тим, колегія суддів заважує, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу.

Колегія суддів зауважує, що у правовідносинах сторін у справі знівельована сама суть кредитних відносин, оскільки споживач кредитних послуг фактично отримав послуги від фінансової установи, яка вже на момент укладення договору кредитування частину своїх прав і обов`язків передала третій стороні, про існування якої споживачу не було відомо, оскільки вона не була стороною правочину. Тобто, на думку колегії суддів, вказані апелянтом правовідносини можливі лише за умови укладення між сторонами трьохсторонньої угоди, оскільки споживач на момент укладення договору повинен знати і усвідомлювати весь обсяг прав і обов`язків всіх сторін які надають йому фінансову послугу, інакше за зазначених умов такі дії кредитора не є справедливими.

Отже, встановивши, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 28 листопада 2018 року боргові зобов`язання за кредитним договором від 28 вересня 2021 року ще не існували, тому не могли бути передані новому кредитору, на час укладення договору відступлення права вимоги від 28 листопада 2018 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк дії Договору факторингу № 28/1118-08 від 28 листопада 2018 року, на підставі якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було передано ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до ОСОБА_1 , продовжено кілька разів і редакція договору діяла після виникнення заборгованості, колегія суддів не приймає, оскільки сам кредитний договір укладений відповідачем 28 вересня 2021 року. Також безпідставними є твердження скаржника про те, що належним доказом переходу права вимоги є реєстр боржників.

У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012).

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що у задоволенні позовних слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» залишити без задоволення.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2024 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 20 лютого 2025 року.

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко

Д.А. Трофимова