КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
№ 22-ц/824/1920/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 756/10625/23

13 лютого 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Павлов Ігор Геннадійович, на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Одинадцята Київська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з вищезазначеним позовом, у якому просили визначити їм додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини за законом, що відкрилася після смерті батька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Понесені ними судові витрати позивачі просили покласти на них.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачів - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті якого відкрилася спадщина. Вони є спадкоємцями першої черги.

З батьком позивачі перебували в складних стосунках та майже не спілкувались, оскільки їхні батьки були розлучені та померлий був позбавлений батьківських прав щодо них. Підтримували спілкування лише з дідусем, батьком покійного батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Через неприязні стосунки з родичами батька, відсутністю спілкування з ним самим, про смерть батька позивачі дізнались випадково лише 06.04.2023, про що одразу повідомили сестру померлого - відповідача у справі ОСОБА_1 , яка і сама не знала про смерть брата. У подальшому нотаріусом їх як спадкоємців першої черги після смерті батька ОСОБА_4 було повідомлено про відкриття спадщини і вони одразу звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. З батьком також не спілкувалися і через те, що позивач ОСОБА_2 з 2019 року знаходився у м. Маріуполі на військовій службі, а позивач ОСОБА_3 мав проблеми зі здоров`ям, тривалий час лікувався, навчався. Крім того, у період з березня 2020 року по листопад 2020 року на території України були введені карантинні обмеження з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом «SARS-CoV-2», через що було обмежено рух транспорту, прийом громадян різними установами, у тому числі нотаріусами, тому протягом шестимісячного строку, передбаченого для прийняття спадщини, позивачі до нотаріуса з відповідними заявами не зверталися.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 07 травня 2024 року позовну заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Одинадцята київська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволено.

Визначено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 додатковий строк тривалістю в два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Початок перебігу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини рахувати з дня набрання рішенням законної сили.

Витрати по сплаті судового збору покладено на позивачів.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що аналізуючи стосунки, що склалися між спадкодавцем ОСОБА_4 та його спадкоємцями - синами та сестрою, несправедливим на думку суду є покладення на позивачів відповідальності у вигляді позбавлення права на отримання спадщини після смерті батька, враховуючи те, що вони, як і відповідач, не були обізнані про смерть батька, а отже не знали про виникнення обставин, які передбачали виникнення у них права на отримання спадщини та обов`язку вчинити певні дії для цього. Покладення на позивачів такої відповідальності, на переконання суду, у даному конкретному випадку, не буде відповідати завданням та основним засадам цивільного судочинства, визначеним ст. 2 ЦПК України.

При цьому, у подальшому, дізнавшись про смерть батька та отримавши у липні 2023 року повідомлення нотаріуса про відкриття спадщини, позивачі як спадкоємці, діяли добросовісно з метою оформлення спадщини, звернувшись упродовж шестимісячного строку до нотаріуса з заявою про зупинення видачі іншим спадкоємцям, у даному випадку відповідачу ОСОБА_1 , свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , та з даним позовом до суду за реалізацією свого права, передбаченого ч. 3 ст. 1272 ЦК України, у строк, який не перевищує шести місяців з дня, коли вони дізналися про відкриття спадщини.

Враховуючи вказані обставини, суд вважав, що позивачі з об`єктивних причин пропустили строк, визначений законом для прийняття спадщини.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, 17 липня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Павлов І.Г., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги заявник вказує на те, що суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, наявність неприязних стосунків тощо. Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Обставини, зумовлені введенням в України воєнного стану, виникли після спливу встановленого законом строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 - батька позивачів.

Суддею-доповідачем у справі визначено суддю - доповідача Мережко М.В. та суддів Поліщук Н.В., Соколової В.В.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 серпня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Павлов І.Г., на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07 травня 2024 року та призначено до розгляду.

Згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 09 січня 2025 року №6/0/15-25 звільнено ОСОБА_5 з посади судді Київського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

У зв`язку з настанням обставин, які унеможливлюють участь судді-доповідача ОСОБА_5 у розгляді справи №357/12300/24 призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 15 січня 2025 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя: Кафідова О.В., судді Оніщук М.І., Шебуєва В.А.

28 жовтня 2024 року до Київського апеляційного суду від позивача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому позивач зазначав, що в апеляційній скарзі відповідач посилається на практику Верховного суду, але обставини в цих справах не є аналогічними даній справі. З урахуванням вище викладеного просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання з`явився позивач ОСОБА_2 та його представник Кормушкіна Ольга Іванівна які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Верхогляд Михайло Леонідович підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу без участі не з`явившихся учасників.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 10.08.2023.

Позивачі є синами померлого, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 від 20.09.2010, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Сторожинецького районного управління юстиції Чернівецької області, актовий запис № 133, а також свідоцтвом про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 від 11.09.2010, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1767.

Відповідач ОСОБА_1 є сестрою померлого ОСОБА_4 .

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07.07.2008 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позбавлений батьківських прав щодо синів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Листами Одинадцятої київської державної нотаріальної контори № 3071/02-14/316/2023 та № 3072/02-14/316/2023 від 25.07.2023 позивачів повідомлено, що нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 316/2023 щодо майна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та роз`яснено право звернутись до суду з заявою про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, про що до 20.08.2023 повідомити нотаріуса.

З матеріалів спадкової справи № 316/2023 щодо майна померлого ОСОБА_4 вбачається, що вона заведена за заявою відповідача ОСОБА_1 , з якою остання звернулась 04.05.2023, надавши свідоцтвво про смерть датоване е 18.04.2023 року.

09.08.2023 ОСОБА_3 звернувся до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про зупинення нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 , у зв`язку з наміром звернутися до суду з позовом про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Постановою державного нотаріуса Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Васильєвої О.В. від 28.08.2023 позивачам відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтв про право на спадщину на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , після смерті їх батька - ОСОБА_4 , у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини.

Як вбачається з Витягу з послужного списку особової справи ОСОБА_2 останній призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_5 ) 19.12.2019 та до 04.01.2023 проходив службу на посадах офіцерського складу в ДПС України. З 04.01.2023 по 27.01.2023 ОСОБА_2 знаходився у розпорядженні та з 27.01.2023 прийнятий на військову службу за контрактом у ЗСУ.

Відповідно до довідки № 57 від 05.10.2020 ОСОБА_2 з 27.12.2019 по день надання довідки брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення перебуваючи безпосередньо в районах та в період проведення зазначених заходів на території Донецької та Луганської області (військова частина НОМЕР_4 з місцем дислокації АДРЕСА_2 ).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК країни).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (частина перша статті 1222 ЦК України).

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (відповідно до частин другої та третьої статті 1223 ЦК України).

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (частина перша статті 1258 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1259 ЦК України діти спадкодавця входять до першої черги спадкоємців.

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (постанова Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі № 548/2415/21 (провадження № 61-6134св23)).

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо, що відповідає позиції, викладеній у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 та від 28 березня 2022 року у справі № 750/2158/21.

Законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи.

Тобто суд, розглядаючи такі позови встановлює саму по собі наявність причин, що унеможливили своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини, та оцінює їх з точки зору поважності. Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця при поданні заяви про прийняття спадщини. У той же час, необізнаність позивачів про законні підстави виникнення відповідного права та, як наслідок, початку строку його реалізації, передбаченого законом, за своєю суттю є умовою, яка взагалі виключає можливість реалізації цього права.

За таких умов відсутні підстави стверджувати, що це є обставина, яка створює об`єктивні, непереборні або істотні труднощі у поданні заяви про прийняття спадщини. Об`єктивні, непереборні або істотні труднощі можуть виникати у спадкоємця, який знає про факт смерті спадкодавця, у зв`язку з чим знає (має знати) про наявність у нього певного строку для прийняття його спадщини, але зіштовхується з певними обставинами, які йому заважають це зробити. У цьому випадку суд оцінює характер цих обставин. Незнання ж про смерть спадкодавця - це не факт, який підтверджує відповідні труднощі, а факт, який за своєю суттю вказує на неможливість подання заяви про прийняття спадщини до моменту, коли особа дізнається про смерть спадкодавця.

Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом (частина перша статті 24 Конституції України).

Отже, застосування частини третьої статті 1272 ЦК України лише на підставі встановленого факту про те, що спадкоємець не знав про смерть спадкодавця, матиме наслідком зловживання та здатен спричинити несправедливий баланс у захисті прав спадкоємців, пов`язаний з тим, що один спадкоємець обізнаний про виникнення у нього права спадкування (знає про смерть спадкодавця та відкриття спадщини) та обов`язків, які випливають з цього права та норм ЦК України (у тому числі щодо оформлення спадкових прав) здійснює реалізацію свого права, а інший спадкоємець, який навіть не знає про виникнення у нього такого права, а відтак і про дію зобов`язань, які покладаються на нього ЦК України у зв`язку із оформленням спадщини, дізнавшись про таке право поза межами встановленого законом шестимісячного строку позбавляється взагалі можливості реалізувати своє право.

Закон покладає на особу, яка здійснює заведення спадкової справи після смерті спадкодавця та її ведення, зобов`язання повідомити усіх спадкоємців про відкриття відповідної спадщини з метою захисту інтересів цих спадкоємців, зокрема, забезпечення їх обізнаності про право звернутися із заявою про прийняття спадщини. Не може невиконання цього обов`язку, встановленого законом, вважатись таким, що жодним чином не впливає на зазначене право спадкоємців та не впливає на підстави захисту можливості реалізувати це право. Тому факт повідомлення чи неповідомлення, зокрема нотаріусом, спадкоємця, який пропустив строк звернення із заявою про прийняття спадщини, про смерть спадкодавця та відкриття його спадщини має враховуватись судом при застосуванні частини третьої статті 1272 ЦК України й у контексті відсутності у цього спадкоємця інформації про смерть спадкодавця.

Вивчаючи факт незнання будь-якого спадкоємця про смерть спадкодавця у контексті частини третьої статті 1272 ЦК України суд має комплексно оцінити: 1) чи є пропущення строку звернення із заявою про прийняття спадщини наслідком виключно незнання про смерть спадкодавця, а не об`єктивних, непереборних, істотних труднощів щодо вчинення обізнаного про смерть спадкоємця дій з приводу прийняття відповідної спадщини; 2) чи були підстави, через які спадкоємець не знав про цю смерть, об`єктивними - такими, що не залежать від волі спадкоємця, яку можна було відповідно до принципу розумності реалізувати; 3) чи були вжиті усі заходи, передбачені законом, для повідомлення цього спадкоємця про смерть спадкодавця уповноваженими особами, на яких покладене це завдання; 4) чи встановлено факт приховування іншим спадкоємцем або спадкоємцями від цього спадкоємця інформації про смерть спадкодавця, або від зазначеної уповноваженої особи інформації про наявність цього спадкоємця; 5) чи були дії спадкоємця, який не знав про смерть спадкодавця, щодо оформлення спадщини добросовісними після того, як він дізнався про цю смерть, зокрема, чи звернувся він за реалізацією свого права, передбаченого частиною третьою статті 1272 ЦК України, протягом розумного строку, який не має перевищувати шести місяців, до суду; 6) чи можна вважати виправданим та розумним строк, який пройшов з моменту смерті спадкодавця до моменту звернення його спадкоємця, який не знав про цю смерть, до суду за реалізацією свого права, передбаченого частиною третьою статті 1272 ЦК України; 7) чи є інші об`єктивні підстави, які перешкоджають застосуванню частини третьої статті 1272 ЦК України.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав цих вимог суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (відповідно до частин другої, третьої та шостої статті 13 ЦК України).

Звертаючись до суду з відповідними вимогами позивачі посилалися на декілька причин, через які ними пропущений установлений законом строк для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті батька, а саме: необізнаність про смерть батька, хвороба позивача ОСОБА_3 , проходження позивачем ОСОБА_2 військової служби у Збройних Силах України протягом 2019-2023 років у м. Маріуполі та обмеження у зв`язку з цим у пересуванні, карантинні заходи у зв`язку з СOVID-19, застосовані у 2020 році.

Аналізуючи вказані причини, суд дійшов висновку про те, що вони по суті є взаємовиключними, та визнав, що основною і єдиною причиною пропуску позивачами строку для прийняття спадщини є саме те, що їм як спадкоємцям тривалий час після відкриття спадщини не було відомо про смерть батька (спадкодавця), у зв`язку з чим ними не вживалися визначені законом дії по реалізації спадкових прав.

Крім того, про смерть спадкодавця не будо відомо тривалий час і відповідачу ОСОБА_1 , яка вважається такою, що не пропустила строк з причин сумісної реєстрації за однією адресою зі спадкодавцем, хоча останній більше ніж 10 років проживав постійно в Киівській області, де і помер. При цьому, як підтвердили сторони в судовому засіданні, місце поховання спадкодавця ОСОБА_4 і досі нікому не відоме.

Надаючи оцінку вказаним обставинам та вирішуючи питання про поважність такої причини пропуску строку звернення із заявами про прийняття спадщини суд врахував наступне.

Судом встановлено, що в силу об`єктивних життєвих обставин (батьки позивачів були розлучені з 2003 року, батько ОСОБА_4 у 2008 році був позбавлений батьківських прав, з синами не спілкувався, проживав в іншому місті, де помер і тривалий час був невпізнаним та похований не рідними, а за рахунок бюджетних коштів) позивачам тривалий час не було відомо про смерть батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Про смерть батька першим дізнався позивач ОСОБА_2 лише 06.04.2023, здійснюючи його пошуки самостійно, про що повідомив також сестру померлого батька ОСОБА_1 , відповідача у справі.

Стороною відповідача вказані обставини, зокрема, хронологія подій, не спростовані належними доказами.

При цьому, визначальним у даній справі є те, що, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідач та її представник наголошували на тому, що позивачі не спілкувалися з батьком та не цікавилися його життям, а отже сам факт того, що їм не було відомо про його смерть, не може бути поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У той же час судом встановлено та не спростовано стороною відповідача, що відповідач ОСОБА_1 також не знала про смерть брата ОСОБА_4 понад два роки, аж поки не була повідомлена про це позивачем ОСОБА_2 у квітні 2023 року і лише після цього, як убачається з матеріалів спадкової справи, 04.05.2023 звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті брата.

Тобто, у даному випадку позивачі та відповідач перебували в однакових умовах, не будучи обізнаними про смерть спадкодавця та звернувшись з заявами про прийняття спадщини поза межами встановленого законом шестимісячного строку, за однією лише відмінністю - відповідач зареєстрована з померлим за однією адресою, а отже є такою, що прийняла спадщину в силу ч.3 ст. 1268 ЦК України.

Тож, аналізуючи стосунки, що склалися між спадкодавцем ОСОБА_4 та його спадкоємцями - синами та сестрою, несправедливим на думку суду є покладення на позивачів відповідальності у вигляді позбавлення права на отримання спадщини після смерті батька, враховуючи те, що вони, як і відповідач, не були обізнані про смерть батька, а отже не знали про виникнення обставин, які передбачали виникнення у них права на отримання спадщини та обов`язку вчинити певні дії для цього. Покладення на позивачів такої відповідальності, на переконання суду, у даному конкретному випадку, не буде відповідати завданням та основним засадам цивільного судочинства, визначеним ст. 2 ЦПК України.

При цьому, у подальшому, дізнавшись про смерть батька та отримавши у липні 2023 року повідомлення нотаріуса про відкриття спадщини, позивачі як спадкоємці, діяли добросовісно з метою оформлення спадщини, звернувшись упродовж шестимісячного строку до нотаріуса з заявою про зупинення видачі іншим спадкоємцям, у даному випадку відповідачу ОСОБА_1 , свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , та з даним позовом до суду за реалізацією свого права, передбаченого ч. 3 ст. 1272 ЦК України, у строк, який не перевищує шести місяців з дня, коли вони дізналися про відкриття спадщини.

Враховуючи вказані обставини, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що позивачі з об`єктивних причин пропустили строк, визначений законом для прийняття спадщини, що є підставою для встановлення їм додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судового рішенні, питання вичерпності висновку суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що у справі, що розглядається, сторонам надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

При цьому, колегія суддів вважає, що під час ухвалення рішення суд першої інстанції дотримався принципу справедливості судового розгляду та відповідних висновків дійшов без формального підходу до розгляду справи.

Судом першої інстанції повно встановлено обставини, що мають значення для справи, висновки суду відповідають наявним у матеріалах справах доказам.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішенняОболонського районного суду міста Києва від 07 травня 2024 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Павлов Ігор Геннадійович залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 14 лютого 2025 року

Головуючий: Судді: