_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/5920/25
Провадження № 2-о/947/180/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2025 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Скриль Ю.А.,

секретаря судового засідання Остапчук О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу окремого провадження за заявою за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України,

ВСТАНОВИВ:

Заявниця звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт смерті на тимчасово окупованій території України її батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце народження: м. Лутугіне, Луганської області, дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті: м.Луганськ.

Заяву мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Луганськ, Луганської області помер її батько - ОСОБА_2 , однак отримати свідоцтво про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану на даний час неможливо, оскільки останній помер на тимчасово окупованій території і всі документи, видані на цій території вважаються недійсними. Тому факт смерті просить встановити в судовому порядку.

У заяві зазначила, що батько був людиною похилого віку, пенсіонером та хворів на цукровий діабет, за станомздо`ровя не мав змоги переїхати з окупованої території. Під час проходження лікування помер у Луганській обласній клінічній лікарні.

В судове засідання заявниця не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності та просить таку задоволити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, про слухання справи сповіщений належним чином. 10.01.2025 №7/347/24.23-64 відмовив заявниці у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2025 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Скриль Ю.А.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13.02.2025 по справі відкрито окрете провадження та призначено судове засідання.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

З наявних в матеріалах справи копій свідоцтва про народження заявниці, свідоцтва про шлюб вбачається, що заявниця є донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З наявного в матеріалах справи свідоцтва про смерть, виданого Лутугінським районним відділом запису актів громадянського стану департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Луганської народної Республіки, актовий запис №0, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Луганську, Луганської народної республіки.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Датою початку тимчасової окупації російською федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року.

Відповідно до ст. 3 даного Закону для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається:

1) сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях;

2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, внутрішні морські води, прилеглі до сухопутної території інших тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України;

3) інша сухопутна територія України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку;

4) надра під територіями, зазначеними у пунктах 1, 2 і 3 цієї частини, і повітряний простір над цими територіями.

Адміністративна межа між тимчасово окупованою територією та іншою територією України визначається Кабінетом Міністрів України. На адміністративній межі між тимчасово окупованою територією та іншою територією України Кабінетом Міністрів України може запроваджуватися тимчасовий прикордонний контроль. Лінія зіткнення між тимчасово окупованою територією та іншою територією України визначається Кабінетом Міністрів України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

У зв`язку з наведеним, а також враховуючи те, що підставою для видачі свідоцтва про смерть є лікарське свідоцтво про смерть або фельдшерська довідка про смерть, форми яких затверджені Міністерством охорони здоров`я України, отримати які заявниця можливості не має, так як її батько помер у 2024 році на тимчасово окупованій території України, у зв`язку з чим на даний час заявниця позбавлена можливості отримати свідоцтво про смерть на території України.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Таким чином, документи, що підтверджують факт смерті особи на тимчасово окупованій території України, видані органами окупаційної влади підтверджують факт смерті, однак, за формою та змістом не відповідають вимогам українського законодавства, а тому не можуть бути підставою для проведення реєстрації смерті особи в органах РАЦС Міністерства юстиції України.

Не може вважатись легітимним на території України і свідоцтво про смерть особи, видане органом, який створено на цій території в порядку, не передбаченому законом України.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Зазначене місце смерті є тимчасово окупованою територією України, оскільки м. Луганськ Луганської області наявний серед «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, з подальшими змінами.

Статтею 17 ч.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Встановлення факту смерті ОСОБА_2 , породжує юридичні наслідки для заявниці, при цьому, чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту смерті.

Крім того, з огляду на роз`яснення, надані в листі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду № 985/0/208-21 від 22.04.2021 року, у разі вирішення питання про легалізацію смерті особи та тимчасово окупованій території України, визначеної згідно з чинним законодавством, зокрема: Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях»,- до якої на час смерті особи, щодо якої вирішується питання, віднесене місце його смерті, надання відмови у проведенні державної реєстрації смерті з боку відповідного органу реєстрації актів цивільного стану не потрібне.

Частиною 7 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України обумовлено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Зазначене положення процесуального закону також відтворене і в нормі права, визначеній частиною 1 статті 293 вказаного кодифікованого акту України, якою передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Приписом частини 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України наведений перелік фактів, що підлягають встановленню в порядку окремого провадження, зокрема, й факт смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 наведеної норми права).

Як убачається з положень пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Також, Верховний Суд України в пункті 13 цієї ж постанови роз`яснив, що заяви про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються ним за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VІІ від 15.04.2014 року, у своїх статтях 1, 4, 17 та 18 регламентує, що тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, діє особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина, які на ній проживають, гарантується їх дотримання у повному обсязі після залишення ними такої території, а також встановлюється можливість застосування державними органами України механізмів, передбачених законами України та нормами міжнародного права, з метою їх захисту. Крім того, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи створені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (документ), виданий цими органами є недійсним і не створює правових наслідків.

Пунктом 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VІІІ від 17.03.2015 року визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей.

З розпорядження Кабінету Міністрів України № 1085-р від 07.11.2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії розмежування» (зі змінами та доповненнями) населені пункти Луганської області віднесені до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Статтею 55 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року Законом № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом.

Рішенням Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997 року (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) визначено, що частину 2 статті 124 Конституції України необхідно розуміти так, що юрисдикція судів, тобто їх повноваження вирішувати спори про право та інші правові питання, поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

З урахуванням конституційного положення про те, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124 Конституції України), судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян.

Зміни до Конституції України, запроваджені Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» № 1401-VIII від 02.06.2016 року, не призводять до втрати значення наведеного Рішення Конституційного Суду України у контексті права на доступ до суду.

Окрім того, приписи положення 4 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477 від 23.02.2006 року (із змінами та доповненнями) покладають на суд обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, учинену 04.11.1950 року Високими Договірними Сторонами в Римі і ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, та Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Таким чином, наведені зобов`язання вимагають від нашої держави обов`язкового вживання судових, політичних або адміністративних заходів для забезпечення особистих прав своїх громадян, зокрема, заявниці.

На підтвердження зазначеного заявниця посилалася на такі документи: відмову у проведенні державної реєстрації смерті від 10.01.2025 №79/347/24.23-64, копію паспорту громадянки України ОСОБА_1 , копію паспорту громадянина України ОСОБА_2 , копію картки платників податку ОСОБА_1 , копію картки платників податку ОСОБА_2 , копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 .

А тому, ухвалюючи це рішення та оцінюючи докази, суд ураховує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права та керується рішеннями Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Лоізіду проти Туреччини» ("Loizidou v. Turkey") від 18.12.1996 року, «Кіпр проти Туреччини» ("Cyprus v. Turkey" від 10.05.2001 рок), а також проти Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Молдови та Росії» ("Mozer v. the Republic of Moldova and Russia") від 23.02.2016 року, "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. При цьому, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх мінімальних прав, що їм належать.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на тимчасово окупованій території України - в м. Луганськ Луганської області, є встановленим, тому заява підлягає до задоволенню.

Відповідно до ч.4, 5 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Копія судового рішення видається учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи.

Керуючись Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст.ст.12, 81, 315, 317, 354, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце народження: м. Лутугіне, Луганської області, дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті: м.Луганськ.

Рішення суду підлягає до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Оскарження даного рішення не зупиняє його виконання.

Повне судове рішення підписане 17.02.2025.

Заявниця: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), м. Одеса, , м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 30Б.

Суддя Ю. А. Скриль