Справа № 601/3288/24
провадження № 2/598/150/2025
РІШЕННЯ

іменем України

"31" січня 2025 р. Збаразький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Гудими І.В.

секретаря Дутки І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Збаражі цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» м.Київ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

До Кременецького районного суду Тернопільської області звернулося ТОВ «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 21 листопада 2021 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі договір про споживчий кредит №1747324. За умовами п.1.1. укладеного між позивачем та відповідачем договору про споживчий кредит, позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 8000,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.3. договору встановлено, що позика надається строком на 15 днів. Відповідно до п.1.4. дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору про споживчий кредит між позичальником і позикодавцем. Позивачем в порядку встановленому п.1.4. договору про споживчий кредит на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 8000,00 грн., що підтверджується повідомленням №1304/10 від 30.10.2024 року від ТОВ «Платежі Онлайн», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів. Таким чином, позивачем належним чином виконані умови договору про споживчий кредит, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість за договором про споживчий кредит зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. Так, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на 30.10.2024 становить 24000 грн., з яких з яких: 8000,00 грн. - основний борг; 16000,00 грн. - заборгованість по відсотками. Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про споживчий кредит в розмірі 24000,00 грн. та 2422,40 грн. судового збору.

Відповідно до ухвали Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2024 року позовну заяву передано на розгляд за підсудністю до Збаразького районного суду Тернопільської області.

Відповідно до ухвали Збаразького районного суду Тернопільської області від 28 листопада 2024 року відкрито провадження у даній справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін.

19.12.2024 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить у задоволенні позовних вимоги ТОВ «ВЕЛЛФІН» до нього про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит відмовити у повному обсязі. При цьому, посилається на те, ТОВ «ВЕЛЛФІН» не надано доказів підписання договору про споживчий кредит №1747324 від 21.11.2021 року електронним цифровим підписом за допомогою ідентифікатора, а тому за відсутності доказів підписання вказаного договору, такий не може вважатися укладеним. Також зазначає, що нарахування відсотків ТОВ «ВЕЛЛФІН» після 15-денного строку дії кредитного договору та у розмірі 1,8% щоденно суперечить, як самим умовам договору, так і ст..625 ЦК України, та відповідно є безпідставним (а.с.63-65).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду від нього надійшла заява, в якій просить проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча про час, день та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши здобуті під час судового засідання докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При цьому суд виходив із наступного.

Судом встановлено, що 21 листопада 2021 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №1747324, в електронній формі (а.с.24-29).

За умовами п.1.1. вказаного договору позикодавець надає позичальникові грошові кошти в позику в сумі 8000 гривень 00 копійок на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.

Згідно п.1.2. позика надається позичальнику виключно за допомогою веб-сайту позикодавця (https://creditup.com.ua), за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором.

Пунктом 1.3. даного договору визначено строк позики, починаючи з 21.11.2021 року та складає 15 днів, позика має бути повернута згідно таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит до 06.12.2021 року.

Відповідно до п.1.4. цей договір є укладеним з моменту перерахування суми позики та банківський рахунок, вказаний позичальником та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором.

Пунктами 1.5, 1.5.1 договору визначено, що строк та проценти за користування позикою за договором про споживчий кредит обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Протягом строку позики, встановленого п.1.3. договору, розмір основних процентів складає: 1,8% від суми позики, але не менше ніж 50 грн. за перший день користування позикою; 1,8 % від суми позики щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного у п.1.3. цього договору.

Відповідно до п.2.2.2.3 договору позичальник зобов`язаний своєчасно повернути позику, проценти за користування позикою в порядку, визначеному цим договором.

Водночас зі змісту договору вбачається, що такий договір підписаний електронним підписом відповідача з ідентифікатором zs7167 (п.8 договору).

Згідно інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» №1304/10 від 30.10.2024р. (а.с.42) та витягів із сайту creditup.com.ua (а.с.43-49), вбачається, що 21.11.2021 року на платіжну карту PRIVAT BANK НОМЕР_1 , через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція грошових коштів у сумі 8000 грн..

Згідно з додатку до договору - таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної фіксованої процентної ставки за договором про споживчий кредит, при підписанні кредитного договору сторони погодили орієнтовну сукупну вартість кредиту: сума кредиту 8000 грн. строком на 15 днів, проценти за користування кредитом 2160 грн.; реальна річна процентна ставка 33465,30 грн.; загальна вартість кредиту 10160 грн. (а.с.29).

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм ст.ст. 11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, ст.13 Закону України «Про споживчий кредит»).

Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні положення містить норма ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ст.ст.202, 205, 207, 639 ЦК України договір, як різновид правочину, вважається таким, що вчинений у письмовій (електронній) формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Особливістю спірних правовідносин у даній справі є укладання договору про надання споживчого кредиту через інформаційно-телекомунікаційну систему товариства, доступ до якої забезпечується через веб-сайт товариства або мобільний додаток. З урахуванням даної обставини, застосуванню підлягають наступні положення законодавства.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Порядок укладення електронного договору передбачений ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до положень даної статті, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст.12 Закону).

Вказаний електронний договір укладений сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Такий договір прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.

За змістом ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Позивачем доведений факт укладення між сторонами договору №1747324 про надання споживчого кредиту від 21 листопада 2021 року в електронній формі, яка прирівнюється за законом до письмової шляхом прийняття (акцепту) відповідачем пропозиції (оферти) позивача укласти такий договір у мережі Інтернет на інтернет-ресурсі https://creditup.com.ua, як різновиду інформаційно-телекомунікаційної системи. При цьому прийняття відповідачем пропозиції укласти зазначений договір здійснено шляхом заповнення ним формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі та підписанням за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За таких обставин, укладений між сторонами кредитний договір за своїм змістом та формою відповідає вимогам, визначеним законом на момент його укладення та є підставою для виникнення у сторін прав та обов`язків, передбачених цим договором.

Свої договірні зобов`язання позивачем виконано в повному обсязі та надано відповідачу кредит в обумовленій договором сумі шляхом перерахування на визначений відповідачем банківський рахунок. Натомість, відповідач свої договірні зобов`язання у визначений договором строк не виконав, оскільки тіло кредиту та проценти за його користування у повному розмірі та строки згідно договору, а також станом на час розгляду справи не повернув.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку ТОВ «ВЕЛЛФІН» не повернуті, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 10160 гривень заборгованості за кредитним договором №1747324 від 21 листопада 2021 року, з яких: 8000 гривень заборгованості за основним боргом; 2160 гривень заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами.

Частковість задоволення позовних вимог, а саме відмова у стягненні решти суми процентів за користування кредитом пов`язана з тим, що такі проценти за користування кредитними коштами були нараховані поза межами погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до усталеної судової практики після спливу строку кредитування внаслідок закінчення цього строку, визначеного у відповідному кредитному договорі, або внаслідок реалізації кредитодавцем свого права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України (шляхом направлення позичальнику відповідної вимоги або шляхом подання відповідного позову до суду) припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом.

В таких правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, та підлягає застосуванню до всього періоду прострочення виконання грошового зобов`язання від дати спливу строку кредитування. Зазначена вище правова позиція суду підтверджується правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18, від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року у справі №536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц.

Як вбачається зі змісту укладеного між сторонами договору споживчого кредиту строк кредитування встановлено 15 днів, тобто станом на 06 грудня 2021 року загальна заборгованість з кредиту складала 10160 гривень, а саме 8000 гривень тіла кредиту та 2160 гривень за процентами, нарахованими виходячи із процентної ставки 1,8% в день. Дана обставина знайшла своє підтвердження розрахунком заборгованості, наданим позивачем (а.с.30-41), додатком до договору таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної фіксованої процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.29). В той же час, позивачем нарахована заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом в розмірі 16000 гривень, тобто поза межами 15-денного строку кредитування.

Відтак, у межах строку кредитування до 06 грудня 2021 року відповідач мав, зокрема повернути позивачеві кредит і сплатити проценти.

Починаючи з 21 листопада 2021 року, відповідач мав обов`язок, незалежно від пред`явлення вимоги позивачем, повернути всю заборгованість за договором, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача слід стягнути 8000 гривень заборгованості за тілом, 2160 гривень заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами.

Суд вважає безпідставним посилання ТОВ «ВЕЛЛФІН» на те, що після закінчення 15-денного строку кредитування відсотки нараховувались на підставі пункту 1.5.2 договору про споживчий кредит №1747324 від 21.11.2021 року.

Так, пунктом 1.5.2 даного договору передбачено, що у разі, якщо позичальник не провернув суму позики у строк встановлений пунктом 1.3. Договору, нарахування процентів, встановлених пунктом 1.5.1. договору, проводиться фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення як плату за неправомірне користування чужими грошима (понадстрокове користування грошовими коштами), в розумінні ч.2 ст. 625 ЦК України (проценти за понадстрокове користування чужими коштами). При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 червня 2020 року у справі №922/3578/18 зазначила, що системний аналіз частини другої статті 536, частини другої статті 625 та статті 627 Цивільного кодексу України дозволяє дійти висновку, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору.

Отже, законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (зокрема, в розмірі певного проценту за кожний день прострочення).

Санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацій кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань (пункт 8.52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18).

Таким чином, нарахування відсотків ТОВ «ВЕЛЛФІН» після 15-денного строку дії кредитного договору та у розмірі 1,8% щоденно суперечить як самим умовам договору так і ст.625 ЦК України, та відповідно є безпідставним.

Також враховуючи те, що позивачем не ставилося вимог про стягнення з відповідача коштів в наслідок прострочення заборгованості за кредитом відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, тому відсутні законні підстави для стягнення на даний час коштів, а саме відсотків, нарахованих поза межами стоку договору споживчого кредиту.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевказане, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 в користь товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» 1025 гривень 50 копійок сплаченого судового збору. При цьому суд бере до уваги платіжну інструкцію за №519 від 31.10.2024 року про сплату позивачем судового збору (а.с.1).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 610, 611, 625, 1054 ЦК України, ст.ст. 19, 76, 81, 89, 137, 141, 259, 263-265, 268, 280, 281, 284, 352, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» м.Київ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором№1747324 від 21 листопада 2021 року задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) в користь товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (місцезнаходження м.Київ вул.Героїв Севастополя, 48, код ЄДРПОУ 39952398) 10160 (десять тисяч сто шістдесят) гривень заборгованості за кредитним договором №1747324 від 21 листопада 2021 року, з яких: 8000 гривень заборгованості за основним боргом; 2160 гривень заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) в користь товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (місцезнаходження м.Київ вул.Героїв Севастополя, 48, ) 1025 гривень 50 копійок сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дане рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 05 лютого 2025 року.

СУДДЯ Ігор ГУДИМА