Єдиний унікальний номер: 448/1888/24
Провадження № 2/448/104/25
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(повний текст)

04.02.2025 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі судового засідання Тхір О.Т.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 адвоката Борисенка В.В.,

та відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

І.Короткий зміст позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3 , покликаючись на те, що вони (сторони) перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 09.08.2018р. Від даного шлюбу у них (сторін) народилася дитина син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судовим рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 11.12.2018 року у справі ЄУН 448/1428/18 ухвалено стягувати з нього ( ОСОБА_1 ) на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання їх дитини: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 18.09.2018р. та до досягнення дитиною повноліття.

Зазначає, що він (позивач) є учасником бойових дій та військовим старшим сержантом, інспектором прикордонної служби 2 категорії водієм першої групи мінометів відділення вогневої підтримки третього відділу прикордонної служби прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 27.02.2024 року проходив військову службу у районі Вовчанська, а на даний час перебуває на виконанні бойових завдань у Чорнобилі (Прип`ять) та отримує лише грошове забезпечення, передбачене законом для військових. Жодних інших видів соціальної допомоги/компенсації, окрім грошового забезпечення як військового він не отримує та не перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Яворівської РДА.

Також просить врахувати ті обставини, що у нього проблеми зі здоров`ям, 15.04.2019 року він отримав кульове поранення правої ноги і забій грудної клітки внаслідок виконання бойових завдань на Луганському напрямку, лікування та реабілітацію проходив у воєнному госпіталі в м.Львові. Крім того, він здійснює матеріальне утримання своїх батьків-пенсіонерів, з якими проживає, зокрема батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та матері - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Зазначає, що його батьки є особами похилого віку, пенсіонерами за віком та потребують постійного догляду та матеріальної підтримки у зв`язку із старістю та хворобами. Його батько важко хворіє цукровим діабетом ІІ типу середньої важкості у стадії декомпенсації, діабетична енцефалопатія, полінейропатія, кардіоміопатія. Початкова діабетична нефропатія. Позагоспітальна пневмонія нижніх долей обох легень. Такий 05.09.2024 року був госпіталізований у реанімаційне відділення з діагнозом інтереціальних змін нижніх відділів обох легень, двобічного плевриту, пневмонії, стан після перенесеного інсульту, ДНIII, гіпертонічна хвороба III ст. 2 ст., ризик 4, стан після ГПМК (03.2024), що підтверджується виписками з медичної картки батька.

Покликається на те, що усі вищевказані обставини суттєво змінили його матеріальний стан у бік погіршення. В той же час відповідачка по справі є працездатною особою молодого віку, одразу після розлучення така вийшла заміж вдруге за ОСОБА_7 , з яким має малолітню дитину та який повністю здійснює матеріальне забезпечення її (відповідачки) та дітей, оскільки відповідачка перебуває у відпустці по догляду за другою дитиною та не працює, тому її майновий стан змінився в бік покращення.

З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього (позивача) на користь ОСОБА_3 на підставі рішення Мостиського районного суду Львівської області від 11.12.2018р. у справі №448/1428/18, зокрема з «1/4 частини на 1/6 частину від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття».

ІІ. Короткий зміст інших заяв по суті справи.

Відповідачка ОСОБА_2 скерувала на адресу суду відзив на позовну заяву, у якому така зазначає, що не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1 , вважає їх безпідставними та просить в задоволенні таких відмовити з огляду на наступне. Вона (відповідачка) перебувала у зареєстрованому шлюбі з позивачем, вони мають спільну дитину - сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розлучення проживає разом з нею. Згідно рішення Мостиського районного суду Львівської області від 11.12.2018 з ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що з часу ухвалення рішення Мостиським районним судом Львівської області про стягнення аліментів в нього нібито змінилося матеріальне становище в сторону погіршення, але при тому не надає будь яких належних та допустимих доказів на підтвердження даних доводів. Позивач зазначає, що на даний час є військовослужбовцем, учасником бойових дій, не перебуває на обліку соціального захисту населення Яворівської РДА, але і на момент постановлення рішення Мостиського районного суду Львівської області від 11.12.2018 року він також був військовослужбовцем, а учасником бойових дій ще з 2015 року і на обліку в управлінні соціального захисту не перебував, а тому в цьому контексті його матеріальне становище не змінилося в сторону погіршення. Також позивач вважає, що підставою звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів є нібито утримання ним батьків. Однак, він сам вказує, що його батьки є пенсіонерами, а отже мають самостійний дохід - пенсії. Крім того, з довідки про склад сім`ї, яку позивач додає, вбачається, що його батьки проживають однією сім`єю з іншим своїм сином, невісткою та внуками. А тому ця обставина не являється підставою для зменшення розміру аліментів згідно ст.192 СК України. Також позивач зазначає, що має незадовільний стан здоров`я, однак поранення він отримав ще у 2019 році, повністю вилікувався, допущений до служби в армії, не визнаний непридатним до служби в ЗСУ за станом здоров`я. Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні ствердила, що з моменту призначення аліментів на утримання сина ОСОБА_8 її матеріальне становище не покращилося. На її утриманні є троє дітей: ОСОБА_9 , 2010 року народження, ОСОБА_4 , 2013 року народження, та ОСОБА_10 , 2020 року народження. Її старша дочка ОСОБА_11 є дитиною-інвалідом. ОСОБА_12 дочці ОСОБА_13 вже виповнилося 4 роки, а тому вона (відповідачка) не отримує соціальної допомоги на її утримання. Ні вона (відповідачка), ні її чоловік ОСОБА_7 не працюють. Чоловік перебивається тимчасовими підробітками, а стабільної постійної роботи в складний час війни знайти не може. Син ОСОБА_8 хворіє, а тому у неї є значні витрати на придбання ліків, а позивач ОСОБА_1 додаткових коштів на лікування сина не дає. Відтак, її (відповідачки) матеріальне становище не тільки не покращилося, а й погіршилося, копії відповідних довідок, посвідчень та свідоцтв вона (відповідачка) додає.

ІІІ. Позиція учасників справи.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Брисенко В.В. в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, просить ухвалити рішення, яким зменшити розмір аліментів, що стягуються з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання їх дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі судового рішення Мостиського районного суду Львівської області від 11.12.2018 року, з підстав та мотивів, що викладені у позовній заяві. Просить суд врахувати те, що змінилося майнове становище позивача ОСОБА_1 , який на даний час є військовослужбовцем, бере участь у бойових діях, у 2019 році отримав поранення, однак надалі продовжує військову службу, утримує своїх батьків-пенсіонерів, несе значні додаткові грошові витрати на лікування батька ОСОБА_5 , який має незадовільний стан здоров`я. Також покликався на те, що з урахуванням актуальних доходів позивача аліменти на утримання дитини у розмірі однієї чверті від його заробітку становить досить велику (надмірну) суму грошових коштів.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та просить відмовити у задоволенні даного позову з підстав та мотивів, що викладені нею у відзиві на позовну заяву. Зазначила, що обставини, зазначені стороною позивача, не можуть бути розцінені як підстави для зменшення розміру аліментів, відтак відсутні підстави для задоволення даного позову. Та обставина, що батьки позивача ОСОБА_1 перебувають на його (позивача) утриманні не підтверджена належним чином, оскільки відсутні належні докази щодо їх непрацездатності. Крім того, батьки позивача є пенсіонерами, вони отримують пенсію та окрім позивача у них є ще двоє дітей , які можуть надавати їм допомогу. Матеріалами справи підтверджено, що разом з батьками позивача проживає ще один їхній син ОСОБА_1 разом зі своєю сім`єю, який також зобов`язаний дбати про них. Щодо доводів позивача, що він є військовим та учасником бойових дій та постійно перебуває в зоні військових дій, то такі доводи частково не відповідають дійсності, оскільки позивач є прикордонником та періодично перебуває в зоні військових дій згідно термінів службових відряджень. Щодо тверджень представника позивача, що з урахуванням актуальних доходів позивача аліменти на утримання дитини у розмірі однієї чверті від його заробітку становить досить велику суму грошових коштів, то вона просить звернути увагу на ту обставину, що доходи позивача не були та не є такими постійно, а лише в період його службових відряджень. Крім того, всі грошові кошти, які їй надходять на утримання сина ОСОБА_8 , вона витрачає виключно на його потреби, а решту коштів накопичує для нього ж (сина). Також просить врахувати те, що у неї (відповідачки), окрім спільної з позивачем дитини, на утриманні є ще двоє дітей, в тому числі дочка ОСОБА_11 - інвалід з дитинства, яка потребує особливого догляду, турботи та реабілітації; вона (відповідачка) на даний час не працює, її чоловік ОСОБА_7 також не є офіційно працевлаштованим, а має тимчасові заробітки. Вона (відповідачка) вважає, що на відміну від неї, матеріальний стан позивача ОСОБА_1 навпаки покращився, оскільки збільшилась і його зарплата і матеріальне забезпечення військових. Сам ж позивач не надав належних та допустимих доказів про зміну свого матеріального стану в бік погіршення; погіршення, або покращення стану здоров`я когось із сторін, або наявності інших підстав для зменшення розміру аліментів, а тому його позов не підлягає до задоволення.

IV. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 20.11.2024р. відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 21.01.2025р. уточнено анкетні дані відповідачки по даній справі, зокрема ухвалено вважати відповідачкою по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Ухвалою суду від 21.01.2025р. закрито підготовче провадження у даній цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

V. Обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі, від якого у них народилася дитина: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дитина сторін проживає з матір`ю відповідачкою ОСОБА_2 , яка несе витрати на її утримання.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 09.08.2018р. у справі ЄУН №448/1719/17 (провадження 2/448/456/18) розірвано шлюб між сторонами по справі.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 11.12.2018 року у справі ЄУН 448/1428/18 (провадження 2/448/924/18) ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь стягувача - ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 18.09.2018р. і до досягнення дитиною повноліття.

Зі змісту зазначеного судового рішення відомо, що станом на день ухвалення такого ОСОБА_1 проходив службу за контрактом у ІНФОРМАЦІЯ_6 , мав регулярний дохід.

З 07.09.2015р. позивач ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій.

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №1974/07-05 від 12.09.2024р., позивач ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де разом з ним проживають: його матір ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батько ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , брат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зі своєю сім`єю (дружиною та дітьми).

Батьки позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є пенсіонерами. Батько позивача ОСОБА_5 з 05.09.2024р. по 15.09.2024р. перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Мостиська міська лікарня» Мостиської міської ради Львівської області, діагноз: цукровий діабет типу ІІ. Діабетична енцефалопатія, полінейропатія, кардіоміопатія. Початкова діабетична нефропатія. Позагоспітальна пневмонія нижніх долей обох легень. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст., 2 ст. ризик 4. Стан після ГПМК (03.2024).

20.10.2018р. відповідачка ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_7 , прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_14 ». Даний шлюб був зареєстрований Мостиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що зроблено актовий запис за №115.

ІНФОРМАЦІЯ_8 у відповідачки ОСОБА_2 народилась дитина дочка ОСОБА_10 . Крім того, у відповідачки є дочка ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , яка є інвалідом. Згідно медичних висновків, що наявні у матеріалах справи, у ОСОБА_16 , 2010 року народження, встановлено діагноз: психічні розлади у вигляді виражених когнітивних, поведінкових та інтелектуальних порушень. Порушення інтелектуального розвитку помірного ступеня із системним недорозвиненням мовлення. Порушення опорно-рухового апарату. Наявне неврологічне захворювання. Рекомендовано соціально-побутову реабілітацію у відділенні ІІІ профілю закладів соціального захисту. Спрямування корекційно-розвиткової роботи на формування пізнавальних процесів, самостійного мовлення, навичок соціальної взаємодії та самообслуговування.

Відповідачка ОСОБА_2 на обліку в числі безробітних не рахується і допомоги по безробіттю не отримує. Чоловік ОСОБА_2 ОСОБА_7 в числі безробітних не рахується і допомоги по безробіттю не отримує.

Дитина сторін ОСОБА_4 з 2022 року додатково навчається у Мостиській дитячо-юнацькій спортивній школі у групі №4 попередньо-базової підготовки І року навчання відділення футболу.

На даний час заборгованість по сплаті ОСОБА_1 аліментів за рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 11.12.2018 року відсутня, існує переплата.

VІ. Застосовані норми права.

Між сторонами виникли спірні правовідносини, що стосуються обов`язку батька та матері утримувати дитину, які регулюються главою 15 Сімейного кодексу України (надалі - СК України).

Стаття 51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Ураховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Із огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Тобто, стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. При цьому зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Однак, ця норма тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку вказаних у ній підстав.

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, якими врегульовано обов`язок батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 СК України «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Згідно з ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вирішуючи питання про зміну розміру аліментів, суд повинен враховувати загальні обставини, передбачені законом при визначенні розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18 викладено висновок, суть якого зводиться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

VIІ. Мотиви, з яких виходить суд, висновки суду.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Вказаною нормою не передбачено звільнення від такого обов`язку в разі неможливості його виконання.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

За змістом ст.192 СК України у системному зв`язку із положеннями ст.182 СК України, при вирішенні питання про зміну розміру аліментів, що стягуються на утримання неповнолітніх дітей, суд зобов`язаний виходити саме з пріоритету інтересів дитини.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач ОСОБА_1 покликався на те, що за судовим рішенням з нього стягуються аліменти на утримання дитини, натомість його матеріальне становище з моменту ухвалення судового рішення погіршились, зокрема він є учасником бойових дій; у нього є проблеми зі здоров`ям, у 15.04.2019р. він отримав кульове поранення правої ноги і забій грудної клітки внаслідок виконання бойових завдань на Луганському напрямку; він здійснює матеріальне утримання свої батьків-пенсіонерів, з якими проживає; його батьки є особами похилого віку, а батько важко хворіє.

При цьому, належних доказів того, що у позивача ОСОБА_1 немає можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі стороною позивача не надано. Суд враховує ті обставини, що позивачем не додано до позовної заяви будь-яких доказів на підтвердження його незадовільного стану здоров`я та отримання ним кульового поранення правої ноги і забою грудної клітки внаслідок виконання бойових завдань на Луганському напрямку. Крім того, таке поранення, як стверджує позивач, він отримав ще у 2019 році, тобто ще п`ять років тому, задовго до часу звернення з даним позовом про зменшення розміру аліментів. Статус учасника бойових дій отримано позивачем ще у 2015 році, тобто ще до ухвалення у 2018 році судового рішення про стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_4 . Відтак, суд враховує те, що позивач ОСОБА_1 має задовільний стан здоров`я; такий є працездатним та визнаний таким, що може проходити службу у Державній прикордонній службі України; як на час ухвалення судового рішення про стягнення з позивача аліментів у 2018р., так і на даний час такий працює інспектором прикордонної служби та отримує постійний дохід; іншої сім`ї та інших утриманців позивач немає, оскільки докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

При вирішенні даного спору між сторонами, суд не приймає до уваги покликання сторони позивача на те, що позивач матеріально утримує своїх матір та батька з тих підстав, що такі отримують пенсію та у них, окрім позивача, є ще інші діти, в тому числі син ОСОБА_1 , який згідно матеріалів справи проживає разом з ними. Матеріальне забезпечення позивачем своїх батьків за власним бажанням не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, які стягуються на утримання дитини.

Визначальним у питанні щодо достатності підстав для зменшення розміру аліментів є доведення платником аліментів погіршення його матеріального стану, тобто позивач мав довести, що з 11.12.2018р. по час звернення до суду з даним позовом його матеріальний стан погіршився, однак це ним також не зроблено.

Сторона позивача належними та допустимими доказами не підтвердила погіршення майнового стану позивача ОСОБА_1 . Аналіз змісту наданих стороною позивача доказів на підтвердження позовних вимог в суді не дає підстави вважати, що в останнього відбулись зміни в сторону погіршення матеріального стану з моменту постановлення рішення про стягнення аліментів.

Не віднайшли підтвердження в ході судового розгляду даної справи і доводи сторони позивача в частині покращення майнового становища одержувача аліментів відповідачки ОСОБА_2 , яка згідно матеріалів справи є не працевлаштованою, має на утриманні трьох дітей, в тому числі дитину інваліда, яка потребує постійного догляду та реабілітації.

Таким чином, аналізуючи надані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач не надав достатніх доказів щодо наявності підстав для зменшення розміру присуджених до стягнення із нього аліментів, а наведені останнім доводи, на думку суду, не є передбаченими законом обставинами, що свідчать про наявність у позивача підстав, з якими законодавець пов`язує зменшення розміру стягуваних аліментів.

Крім того, на думку суду, розмір аліментів, який на даний час стягується з позивача на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 його заробітку (доходу) відповідає вимогам п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України щодо розміру стягнення аліментів на одну дитину у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів.

Підсумовуючи, суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 , будучи працездатною та працевлаштованою особою, яка отримує постійний дохід, має можливість сплачувати аліменти у визначеному розмірі. Визначений судом розмір аліментів забезпечить право його єдиного сина на нормальний життєвий рівень, достатній для його фізичного, морального, культурного і соціального розвитку.

Відповідно до правових висновків викладених у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-1V суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, а в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-IV).

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Жодних доказів, на підтвердження погіршення свого матеріального стану, зміни сімейного стану, погіршення здоров`я та інші обставини, які б були підставою для зміни розміру аліментів, позивачем ОСОБА_1 не надано, а судом не встановлено. Враховуючи зазначене, підстав для задоволення позову немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його неможна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv.UKRAINE,№ 4909/04,§ 58,ЄСПЛ,від 10 лютого 2010року).

VIIІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, в тому числі зі сплати судового збору, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

З огляду на відсутність підстав для задоволення позовних вимог, судові витрати, понесені позивачем ОСОБА_1 , - слід залишити за ним.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 133, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 14.02.2025р.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженець м.Судова Вишня Мостиського району Львівської області, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженка с.Заріччя Мостиського району Львівської області, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 .

Суддя Ю.В. Кічак