Справа №490/4329/23 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Провадження №22-ц/812/191/25
Постанова

Іменем України

24 лютого 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Лівшенком О.С.,

за участю:

представника позивача Богуцького І.О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Одноор В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва, ухваленого 13 листопада 2024 року під головуванням судді Шолох Л.М., в приміщенні цього ж суду, о 15 год. 23 хв.,у справі № 490/4329/23, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІКГ-5» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди,

в с т а н о в и л а:

У травні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ІКГ-5» (далі ТОВ «ІКГ-5», Товариство) звернулося з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що 28 вересня 2022 року ТОВ «ІКГ-5» уклало з ОСОБА_1 договір оренди легкового автомобіля Volkwagen Passat р.н. НОМЕР_1 , який належав орендодавцю на праві власності.

Відповідач зобов`язався використовувати автомобіль у власних цілях та сплачувати орендодавцю орендну плату в порядку та на умовах, визначених договором оренди.

19 жовтня 2022 року в м. Києві трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю зазначеного транспортного засобу під керуванням відповідача, внаслідок якої транспортний засіб Volkwagen Passat р.н. НОМЕР_1 зазнав механічних пошкоджень з матеріальними збитками та загорівся.

Позивачу, як власнику транспортного засобу, неправомірними діями відповідача від ДТП завдано матеріальних збитків на суму 441 020 грн, які позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 , а також судові витрати.

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 13 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ІКГ-5» суму матеріальної шкоди у розмірі 400 000 (чотириста тисяч) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ІКГ-5» судові витрати у розмірі 24 219 грн 93 коп.

Задовольняючи позов суд дійшов висновку, що починаючи з 28 вересня 2022 року ОСОБА_1 на підставі договору оренди користувався автомобілем марки Volkwagen Passat р.н. НОМЕР_1 . Доказів того, що цей транспортний засіб на час його передачі у користування відповідачу мав технічні несправності матеріали справи не містять. Сторони не звертались до суду з клопотаннями про призначення у справі експертизи з метою встановлення причин загоряння автомобіля, тому відповідальність за шкоду, завдану водієм транспортного засобу має бути покладена на особу, яка на відповідній правовій підставі володіла транспортним засобом на час її спричинення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення, порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ТОВ «ІКГ-5» відмовити.

Звертає увагу суду, що при укладенні договору оренди транспортного засобу сторони погодили серед обов`язків орендодавця здійснювати проходження техогляду автомобіля, передати транспортний засіб у технічно-справному стані (п.7.2.), а обов`язок орендаря кожні 2 тижні надавати автомобіль для огляду за місцем вимоги (п.п.7.4.5.). Таким чином, передавши 28 вересня 2022 року автомобіль, позивач зобов`язаний був проконтролювати його технічний стан, як в момент передачі, так і до 12 жовтня 2022 року (з послідуючими контролями). Вказані обов`язки орендодавцем не виконано, що на думку апелянта, призвело до пошкодження автомобіля орендодавця.

Зазначає, що19 жовтня 2022 року під час руху орендованого автомобіля під капотом транспортного засобу сталося загоряння. Характер пожежі був дуже раптовий та масштабний, полум`я, не надавало можливості керувати автомобілем та безпосередньо загрожувало життю відповідача, оскільки в будь-який момент міг статися вибух. Ці обставини зумовили відповідача негайно покинути автомобіль під час його руху, в результаті чого автомобіль став некерованим та врізався в дорожній відбійник. На місце загоряння автомобіля прибула поліція та пожежна служба, будь-яких документів щодо порушення правил дорожнього руху або виникнення дорожньо-транспортної пригоди поліцією не складалось, оскільки мав місце раптовий спалах автомобіля через його технічну несправність та його пошкодження у зв`язку з цим, незалежно від будь-яких дій водія.

Зауважує, що відшкодування шкоди орендодавцю у випадку пошкодження або знищення транспортного засобу має відбуватись страховою компанією, а не орендарем. Проте питання отримання позивачем страхової виплати за договором страхування автомобіля судом не досліджувалось.

Апелянт не погоджується зі звітом оцінювача, оскільки огляд автомобіля проводився 17 листопада 2022 року, тобто після спливу деякого часу з моменту ДТП, а зафіксований в даному протоколі перелік пошкоджень автомобіля не містить жодних даних, які підтверджують які саме пошкодження автомобіля спричинено дорожньо-транспортною пригодою.

Посилається на те, що не доведено причино наслідкового зв`язку між дорожньо-транспортною пригодою, та наявними пошкодженнями авто.

Доводи відзиву ТОВ «ІКГ-5» на апеляційну скаргу зводяться до того, що вимоги апеляційної скарги безпідставні, необґрунтовані, скарга є такою, що не підлягає задоволенню.

Перевіривши законність та обгрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між ТОВ «ІКГ-5» та ОСОБА_1 28 вересня 2022 року укладено договір оренди легкового автомобіля, за умовами якого ОСОБА_1 передано у володіння і тимчасове користування автомобіль марки Volkwagen Passat р.н. НОМЕР_1 вартістю 400 000 грн (пункт 1.2).

Згідно акту передачі автомобіля від 28 вересня 2022 року транспортний засіб Volkwagen Passat р.н. НОМЕР_1 було передано у користування ОСОБА_1 , який останній використовував як для здійснення перевезень пасажирів так і у власних цілях.

19 жовтня 2022 року під час керування ОСОБА_1 автомобілем в м. Києві на Наддніпрянському шосе, неподалік з`їзду в сторону Дарницького мосту сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Volkwagen Passat р.н. НОМЕР_1 , який зазнав механічних пошкоджень та загорівся.

Матеріали справи не містять доказів про те, що вказаний факт був зафіксований шляхом звернення водія до чергової частини відділу поліції.

З пояснень сторін встановлено, що на місце ДТП виїхали працівники поліції, які не зафіксували вказані обставини, протокол про порушення правил дорожнього руху відносно ОСОБА_1 не складався.

Встановлено, що на момент ДТП (19 жовтня 2022 року) цивільно правова відповідальність транспортного засобу марки Volkwagen Passat р.н. НОМЕР_1 застрахована не була.

Дану обставину підтвердив представник позивача в суді апеляційної інстанції, а також визнав сам ОСОБА_1 , тому вказаний факт відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Актом огляду транспортного засобу Volkwagen Passat р.н. НОМЕР_1 складеного ФОП ОСОБА_3 встановлено, що це авто потребує повної заміни кузову внаслідок його повного конструктивного знищення, через дію надвисоких температур. Цим актом встановлено, що паливо, яке використовується на цьому транспортному засобі, є бензин. Посилання на те, що на цьому авто встановлено газове обладнання відсутнє.

Відповідно до звіту № 1627 від 17 листопада 2022 року ФОП ОСОБА_3 транспортний засіб Volkwagen Passat р.н. НОМЕР_1 неможливо відновити до технічних вимог виробника. Вартість матеріального збитку, завданого власнику становить 441 020 грн.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

За змістом частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправність поведінки, в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»(далі Пленум) роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Пунктом 6 постанови Пленуму передбачено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил Дорожнього руху України).

Заперечуючи проти задоволення позову, ОСОБА_1 посилався на відсутність його вини у ДТП, оскільки 19 жовтня 2022 року під час руху вказаного транспортного засобу під його керуванням раптово сталося загоряння автомобіля через його технічну несправність, що не залежить від дій водія. Так як в будь який момент міг статися вибух, він вимушений був негайно покинути транспортний засіб під час руху, в результаті чого, автомобіль став некерованим, зіткнувся з дорожньою залізобетонною конструкцією та раптово загорівся.

Відповідно до частини першої статті 76, частини першої статті 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до змісту статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України визначено, що доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

На підтвердження своїх пояснень та на спростування своєї вини у пошкодженні транспортного засобу, ОСОБА_1 не надав жодних належних та допустимих доказів, в тому числі до суду апеляційної інстанції, які б свідчили, що загоряння транспортного засобу відбулось внаслідок несправності, а не внаслідок неправильної його експлуатації. Також не надано доказів й про те, що пошкодження автомобіля сталося у зв`язку із раптовим виникненням пожежі, а не внаслідок ДТП, яке у подальшому призвело до загоряння автомобіля. Доказів його звернення до Відділення поліції в якому мало б бути зафіксовано факт пошкодження автомобіля та проведена перевірка причини ДТП, акт про пожежу, складений Державною службою України з надзвичайних ситуацій із зазначенням хоча б ймовірної причини виникнення пожежі транспортного засобу, осередку пожежі, протокол огляду місця пожежі, тощо, матеріали справи не містять.

Аналіз частини першої статті 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об`єктів, що використовуються у процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за вказаними об`єктами з боку людей.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК України, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч).

Враховуючи викладене, оскільки загоряння сталося під час руху автомобіля, відтак він є об`єктом, який відноситься до джерела підвищеної небезпеки, тому відповідач, як особа, яка безпосередньо здійснювала експлуатацію джерела підвищеної небезпеки має нести відповідальність за заподіяну позивачу матеріальну шкоду.

Слід зауважити, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу, передбаченого ст. 12 ЦПК України. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

У рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» Європейський суд з прав людини зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Відтак, обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах.

Також, пославшись на недоведеність розміру шкоди та на те, що подані позивачем докази не є достовірними та переконливими, відповідач не надав жодних доказів на спростування розміру заподіяних збитків, зокрема й можливим проведенням експертизи. Будучи обізнаний з правом звернутися до суду першої інстанції із клопотанням про проведення судової товарознавчої експертизи, таке право відповідачем не реалізовано, клопотання для визначення вартості майнової шкоди та механізму отримання пошкоджень транспортним засобом, відповідач не заявляв.

Твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що пошкодження автомобіля позивача не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із його діями, є необґрунтованими, оскільки у деліктних правовідносинах діє презумпція вини завдавача шкоди, згідно з якою вина відповідача презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини (ч. 2 ст. 614 ЦК України). З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в заподіянні шкоди позивачу. Відсутності своєї вини у ДТП ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не спростував.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги договір оренди легкового автомобіля від 28 вересня 2022 року, відповідно до умов якого, орендодавець зобов`язався здійснювати проходження техогляду автомобіля, передати його у технічно справному стані, а оренда кожні 2 тижні надавати автомобіль для огляду за місцем вимоги (п.п. 7.2; 7.4.5), є безпідставними. Договір оренди транспортного засобу між ТОВ «ІКГ-5» та ОСОБА_1 укладено у простій письмовій формі, тому у даному випадку він є нікчемним та не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони(ч.2 ст. 799, ч. 1 ст.220 ЦК України).

Не можуть бути прийняті до уваги посилання ОСОБА_1 на те, що автомобіль передано у користування у технічно несправному стані, що на думку відповідача й стало причиною загоряння. Будь яких доказів, що ТОВ «ІКГ-5» не було забезпечено належний технічний стан транспортного засобу на момент його передачі у користування ОСОБА_1 , матеріали справи не містять і відповідачем теж не надано. Водночас, не виключено, що несправність автомобіля могла виникнути й безпосередньо під час його експлуатації ОСОБА_1 .

Твердження апелянта про те, що відшкодування шкоди орендодавцю має відбуватися страховою компанією, є помилковими та не звільняють відповідача від відповідальності за завдану шкоду, з огляду на те, що цивільна відповідальність автомобіля марки Volkwagen Passat р.н. НОМЕР_1 позивачем застрахована не була і це не заперечували учасники справи.

За наведених обставин, суд, врахувавши, що відповідач належними та допустимим доказами не спростував обставин загоряння автомобіля, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для покладення на ОСОБА_1 , як володільця джерела підвищеної небезпеки, відповідальності за шкоду, завдану пошкодженням транспортного засобу відповідно до положень ст. 1166 ЦК України.

Разом з тим, суд першої інстанції вирішуючи питання про відшкодування майнової шкоди не врахував роз`яснення абзацу 3 п. 9 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, згідно якого, постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Виходячи з обставин справи та зазначених положень матеріального закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про покладення на відповідача обов`язку про відшкодування потерпілому повної дійсної вартості пошкодженого транспортного засобу, проте не вирішив питання про передачу цього транспортного засобу відповідачеві після відшкодування ним шкоди потерпілому. Тому рішення суду в цій частині на підставі п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України слід змінити, доповнивши його висновком про передачу пошкодженого автомобіля відповідачеві після відшкодування ним заподіяних збитків.

Оскільки оскаржуване судове рішення в частині стягнення матеріальної шкоди не змінюється, тому немає підстав для розподілу судових витрат за наслідками розгляду апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Одноор Вікторією Миколаївною задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 13 листопада 2024 року змінити, доповнивши резолютивну частину рішення реченням наступного змісту: «Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ІКГ-5» після повного відшкодування шкоди ОСОБА_1 повернути останньому автомобіль марки Volkwagen Passat р.н. НОМЕР_1 , 2013 року випуску, що належить на праві власності ТОВ «ІКГ-5».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді :

_____________________

Повне судове рішення складено 25.02.2025 р.