Справа № 462/8965/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2025 року Залізничний районний суд м. Львова у складі судді Бориславського Ю.Л. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

позивач АТ «ПУМБ» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 55065,33 грн. та витрати зі сплати судового збору. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було укладено кредитні договори: №301 від 12.02.2019 року та № 001 від 06.11.2019 року, відповідно до умов яких відповідач отримав кредит у розмірі 24600 грн. та 25500 грн. відповідно. Відповідачем порушено договірні зобов`язання в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 09.09.2024 року складає 55065,33 грн. Так, по кредитному договору від 12.02.2019 №301 36827,18 грн., з яких: 23687,86 грн. заборгованість за кредитом; 13139,32 грн. заборгованість за процентами; 0 грн. заборгованість за комісією; по кредитному договору від 06.11.2019 № 001 18238,15 грн., з яких: 8832,54 грн. заборгованість за кредитом; 2,23 грн. заборгованість за процентами; 9403,38 грн. заборгованість за комісією. Просить позов задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 02.12.2025 року відкрито провадження у справі розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Судом вжито заходів щодо належного повідомлення сторін про розгляд справи, зокрема, ухвалу суду про відкриття провадження у справі скеровано сторонам, відповідачу із позовною заявою та додатками, за місцем її реєстрації двічі, однак поштове відправлення повернуто суду, в тому числі, у зв`язку із відсутністю одержувача за вказаною адресою.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

У встановлений судом строк відзиву на позов відповідач не подала, причин такого не повідомила.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін.

Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення /виклику/ сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого.

Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як встановлено судом, 12.02.2019 року між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, шляхом підписання заяви №301 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит із кредитним лімітом у розмірі 15000,00 грн. із строком кредитування 12 місяців із реальною річною процентною ставкою 47,88% річних /а.с.14/

Дана заява підписана особисто відповідачем.

Також, відповідач ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту, у якому міститься інформація про споживчий кредит, зокрема, його розмір, строк кредитування, тип та розмір процентної ставки.

Крім цього, 06.11.2019 року між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, шляхом підписання заяви №001 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 25500,00 грн. із строком кредитування 24 місяці /платіжні періоди з 06.11.2019 по 06.11.2021/, розмір процентної ставки 0,01 % річних, комісія за обслуговування кредитної заборгованості 1017,45 щомісячно /а.с.11/

Дана заява підписана особисто відповідачем.

Також, відповідач ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту, у якому міститься інформація про споживчий кредит, зокрема, його розмір, строк кредитування, тип та розмір процентної ставки, розмір щомісячної комісії.

На підтвердження виконання своїх зобов`язань банком надано платіжну інструкцію від 06.11.2019 року про надання кредитних коштів по договору №001 у розмірі 25500 грн. ОСОБА_1 .

Таким чином, позивач свої зобов`язання за кредитними договорами виконав, а відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує належним чином, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Із вимог ст. 1048 ЦК України вбачається, що позичальник зобов`язаний сплачувати відсотки від суми займу щомісячно до дня повернення позики, при відсутності іншої домовленості.

У відповідності до ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України)

Згідно із ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з наданими позивачем розрахунками заборгованості, така, у загальному розмірі, станом на 09.09.2024 року складає 55065,33 грн.

Так, по кредитному договору від 12.02.2019 №301, заборгованість складає 36827,18 грн., з яких: 23687,86 грн. заборгованість за кредитом; 13139,32 грн. заборгованість за процентами; 0 грн. заборгованість за комісією.

По кредитному договору від 06.11.2019 № 001 заборгованість складає 18238,15 грн., з яких: 8832,54 грн. заборгованість за кредитом; 2,23 грн. заборгованість за процентами; 9403,38 грн. заборгованість за комісією.

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16, уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

А тому, нарахування позивачем процентів поза межами строку кредитування не відповідає вимогам законодавства.

Згідно розрахунку заборгованості відповідача по кредитному договору від 12.02.2019 р оку №301, розмір заборгованості по процентам становить 13139,32 грн.

Водночас, даний кредитний договір укладено 12.02.2019 року, строк кредитування 12 місяців.

Таким чином, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 12.02.2019 року № 301 у розмірі 24739,43 грн., з яких: 23687,86 грн. заборгованість за кредитом; 1051,57 грн. заборгованість за процентами /розрахована позивачем у поданому розрахунку за період з 28.02.2019 по 30.01.2020/; 0 грн. заборгованість за комісією.

Крім цього, із відповідача на користь позивача також підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 06.11.2019 року № 001 у розмірі 8832,54 грн., з яких: 8832,54 грн. заборгованість за кредитом, виходячи з того, що строк кредитування за даним договором становить 24 місяці, а проценти у розмірі 2,23 грн. нараховані позивачем поза межами строку кредитування, за період з 2022 по 2024.

Також, суд приходить до переконання, що нарахування позивачем комісії у розмірі 9403,38 грн. не відповідає вимогам законодавства.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі №583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) та постанові Верховного Суду від 15.03.2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20) зазначивши, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування».

Отже, положення укладених між сторонами кредитних договорів щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними.

Відповідно до частину 2 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Правова позиція про те, що умова кредитного договору в частині встановлення платежу за дії, які банківська установа вчиняє на власну користь, тому що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами - є нікчемною та не потребує визнанню недійсною, викладена у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 708/195/19 (провадження № 61-1789св19) та 01 квітня 2020 р. у справі №583/3343/19 ( провадження №61-22778св 19), а у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково, за кредитним договором від 12.02.2019 року № 301 слід стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 24739,43 грн., а за кредитним договором від 06.11.2019 року № 001 у розмірі 8832,54 грн., а всього 33571,97 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 11, 509, 525, 526, 625, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

позов Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 / на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» /, місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4/ заборгованість за кредитним договором від 12.02.2019 року № 301 у розмірі 24739 /двадцять чотири тисячі сімсот тридцять дев`ять/ гривень 43 копійки; за кредитним договором від 06.11.2019 року № 001 у розмірі 8832/вісім тисяч вісімсот тридцять дві / гривні 54 копійки, а всього 33571 /тридцять три тисячі п`ятсот сімдесят одну/ гривню 97 копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 / на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» /, місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4/ судові витрати у розмірі 1476,87 /одна тисяча чотириста сімдесят шість / гривень 87 копійок.

У решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, або в строки та порядку, передбаченому ст. 354, 355 ЦПК України.

Рішення суду складено 14.02.2025 року.

Суддя: Бориславський Ю. Л.