Справа № 450/3557/24 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є. О.
Провадження № 22-ц/811/3816/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Павлишина Ігоря Мирославовича на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 листопада 2024 року в складі судді Даниліва Є.О., повний текст якого складений 01.11.2024, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, -

встановив:

У липні 2024 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 16.01.2020 року вирішено стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000, 00 грн. Відповідач вже тривалий час (більше двох років) не бере участі у вихованні та утриманні дитини. З часу винесення рішення, розмір витрат на утримання значно зріс. Таким чином, сплачуваних відповідачем аліментів не вистачає на забезпечення гармонійного розвитку дитину. На підставі наведеного, просить заявлені позовні вимоги задоволити та збільшити розмір аліментів до 5000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Оскаржуваним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 листопада 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Змінено розмір аліментів, стягуваних за рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 16.01.2020 року у справі № 466/8851/19.

Вирішено стягувати із ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 3500, 00 грн. (три тисячі п`ятсот гривень) грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , апеляційну скаргу в інтересах якого подав адвокат Павлишин І.М. Вважає, що рішення грунтується не на фактичних та достовірних даних, а лише на припущеннях позивачки.

Зазначає, що позивачкою не надано суду фактичних доказів та підтверджуючих документів, які б свідчили про цільове використання коштів, які отримуються нею на утримання дитини. Позивачка добре обізнана з особистим життям відповідача, їй відомо, що він перебуває поза межами України, натомість жодним чином не згадує про ту обставину, що відповідач одружений та має двоє дітей в іншому шлюбі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які потребують матеріального забезпечення та утримання.

Додатково звертає увагу, що у відповідача відсутня заборгованість по сплаті аліментів. Водночас, відповідач, перебуваючи поза межами України, станом на листопад 2024 немає сталого заробітку, а постійно доводиться перебиватися тимчасовими підробітками.

Наголошує, що позивачка не має бажання влаштовуватися на роботу, мотивуючи доглядом за дитиною, в той час як доньці виповнилось 8 років, а тому мова про догляд чи перебування у декретній відпустці йти не може.

Зауважує, що відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» мінімально гарантований розмір аліментів на дітей віком від 6-до 18 років становить 1598 грн. Відповідачем сплачується на утримання дитини 2000 грн. з щомісячною індексацією.

Просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 листопада 2024 року та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву не перешкоджає перегляду судового рішення.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленомуцим Кодексом, звернутися до суду за захистомсвоїхпорушених, невизнанихабооспорюваних прав, свобод чизаконнихінтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторонипосилаються як на підставусвоїхвимог і заперечень, підтвердженихтимидоказами, якібулидосліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 та збільшуючи розмір аліментів, що стягуються за судовим рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 16.01.2020 з 2000 грн. до 3500 грн. щомісячно, суд першої інстанції виходив з того, що стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно із ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку".

Враховуючи, що з часу присудження аліментів, які були визначені в розмірі 2000 грн, через значні інфляційні процеси в Україні значно підвищилася вартість життя, суд дійшов висновку, що вищевказаний розмір аліментів на утримання дочки не може забезпечити належний рівень матеріального утримання дитини.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, у статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про народження дитини, виданого повторно, серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Рішенням Пустомитівського районного суду м. Львова від 26 вересня 2018 року шлюб між сторонами розірвано.

Іншим рішенням Шевченківського районного суду Львівської області від 16 січня 2020 року у справі № 466/8851/19, ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на корить позивача на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 2000, 00 грн.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2019 у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено правовий висновок про те, що тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.

Законом України від 3 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Звертаючись у даній справі до суду з позовом про збільшення розміру аліментів з 2000 грн. до 5000 грн., позивачка свої вимоги обґрунтовувала тим, що витрати на утримання доньки суттєво зросли, з цього часу значно зріс рівень споживчих цінна товари та послуги. У 2023 році дитина пішла до школи, відповідно додалися витрати, пов`язані з організацією навчального процесу. Дитина інтенсивно росте, а тому є потреба у постійній зміні одягу та взуття. Збалансоване харчування теж займає значну частину витрат на дитину.

Щодо доводів позивача про те, що зросли витрати на утримання дитини у зв`язку із зростанням цін на продути та одяг, колегія суддів зазначає таке.

З матеріалів справи вбачається, що аліменти на користь позивача стягнуто у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно із ст. 16 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» спори з питань індексації грошових доходів підлягають розгляду в судовому порядку.

Статтею 9 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.

З викладеного вбачається, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, повинна проводитись відповідно до вищевказаного законодавства органом виконавчої служби або підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами - підприємцями, які провадять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.

Тривале зростання загального рівня цін, що відображує зниження купівельної спроможності грошової одиниці (інфляція) саме по собі не потребує звернення отримувача аліментів до суду з відповідним позовом про збільшення розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, оскільки законодавством передбачено відповідний механізм індексації (підвищення) розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі.

Отже, доводи позивача не є підставою для збільшення розміру аліментів, оскільки сам по собі факт зміни цін, наявності інфляції не може бути підставою для задоволення заявлених позовних вимог, а є підставою для проведення індексації розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, у порядку, передбаченому чинним законодавством.

Натомість, виходячи з положень статей 182, 192 СК України, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан, як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Тобто, саме стягувач має надати докази на підтвердження тих обставин, на які посилається у своїх доводах у позові, зокрема, не лише про те, які доходи платник аліментів має на час розгляду питання про збільшення аліментів, а й які він мав доходи на час ухвалення рішення про стягнення аліментів для порівняльного аналізу. Те ж саме стосується і посилання позивачки на значне зменшення своїх доходів. При цьому суд має виходити з матеріального становища обох сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У позовній заяві позивачка не посилається на зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника аліментів чи отримувача аліментів, та відповідно не надає будь - яких доказів на підтвердження того, що матеріальне становище відповідача значно покращилося, а лише вказує на зростання цін на продукти харчування, одяг, взуття, розваги, відпочинок.

Таким чином, розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, позивачка не виконала вимог закону щодо належного обґрунтування та доказування позову, її вимоги ґрунтуються на недопустимих у доказуванні припущеннях та жодним чином не доведені належними та допустимими доказами.

Саме по собі збільшення витрат позивач на утримання дитини не є обставиною, у розумінні ст. 192 СК України, яка сама по собі надає право вимагати збільшення розміру аліментів.

Разом з тим, виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі предметом доказування по справі є обґрунтовування певної суми, в даному випадку 3500 грн. щомісячно на дитину до досягнення нею повноліття.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову та стягнення аліментів саме у визначеному судом розмірі, з огляду на те, що така сума незначною мірою перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину відповідного віку, що цілком відповідає засадам регулювання сімейних відносин - справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, встановлених ч. 9 ст. 7 СК України, а також з огляду на те, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до виповнення ними повноліття.

Як встановлено судом, відповідач є працездатною здоровою особо, на підтвердження неможливості сплачувати аліменти спростування у визначеному судом розмірі не надав жодних доказів. Наявність на утриманні двох дітей від іншого шлюбу не впливає на визначений судом розмір аліментів.

Крім того, суд першої інстанції правомірно присудив зміну розміру аліментів з дня набрання рішенням суду законної сили, а не від дня пред`явлення позову, як просила позивач, оскільки такий порядок сплати аліментів передбачено лише під час їх первісного присудження судом відповідно до ст. 191 СК України.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює, відтак рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 листопада 2024 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування такого немає.

Керуючись ст. 367, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Павлишина Ігоря Мирославовича залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 18 лютого 2024 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк