Справа № 404/5811/23
Номер провадження 2/404/1299/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді Іванової Н.Ю.

при секретарі - Коцюбі Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року до Кіровського районного суду м. Кіровограда звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна, просили суд здійснити поділ спільного сумісного майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , що належить їм на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15 січня 1997 року, виданого згідно з розпорядженням від 15 січня 1997 року № 20405 та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , та стягнути з відповідача судові витрати у справі.

В обґрунтування поданого позову зазначено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 15 січня 1997 року, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності ОСОБА_1 та членам її сім`ї ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Згідно довідки про належність нерухомого майна № 28399 від 12 червня 2008 року власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Згідно архівної довідки від 10 липня 2023 року власниками квартири є ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - ціле (приватна спільна сумісна).

Вказано, що 27 травня 2022 року ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_5 . Після укладення шлюбу, ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_6 ».

З початку червня 2023 року відповідач перестав пускати позивачів до квартири, закриваючи замок на вхідних дверях від якого у них не було ключів. Таким чином, відповідач почав порушувати вимоги ч. 1 ст. 369 ЦК України.

З метою мирного врегулювання спору, позивачі направили на адресу відповідача заяви в порядку ч. 4 ст. 372 ЦК України, запропонувавши укласти договір про поділ нерухомого майна, що є спільній сумісній власності. Відповідача просили з`явитись до приватного нотаріуса Кропивницького нотаріального округу на 10 год. 30 червня 2023 року, за адресою вказаною у заявах.

30 червня 2023 року о 10 годині відповідач прибув до приватного нотаріуса, але відмовився укласти договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності.

Позивачі вказують, що мирним шляхом сторонам врегулювати спір не вдалось. Отже, між ними не досягнуто домовленості про порядок користування та володіння належною квартирою. Відповідач не допускає позивачів у квартиру.

Ухвалою судді від 06 вересня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.

20 жовтня 2023 року від представника відповідача, адвоката Семенова Є.О. надійшов відзив на позову заяву. Вказано, що позивачі у позові зазначають, що спірна квартира належить їм та відповідачу на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності. Однак, цього не може бути, оскільки у приватної спільної та приватної часткової власності різний правовий статус.

Також вказував, що стаття 372 ЦК України «Поділ майна, що є у спільній сумісній власності» не передбачає поділ такого майна у судовому порядку, так як майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Яким законом це установлено, позивачі не зазначають.

Довідка Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області від 03 липня 2023 року № 13618/111-23 не являється доказом того, що відповідач порушує ч. 1 ст. 369 ЦК України, так як в ній лише зазначено, що позивач ОСОБА_2 потребувала допомоги для відкриття дверей. Чому вона не звернулась з питанням до відповідача, як рідна мати, не відомо.

Вказано, що підтвердженням того, що позивачу ОСОБА_2 ніхто не перешкоджає володіти та користуватися цією квартирою є свідоцтво нотаріуса, у якому зазначено «… ОСОБА_2 …., яка проживає за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 …». Позивач ОСОБА_2 має у приватній власності будинок АДРЕСА_3 , внаслідок чого ніхто не заважає їй як володіти, так і користуватися квартирою.

30 жовтня 2023 року від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла відповідь на відзив. Вказано, що поданий відзив не відповідає нормам діючого законодавства, оскільки адвокат підписав його, але повноважень на представництво не долучив.

Вказано, що після звернення позивачів до суду з позовом, відповідач в одноосібному порядку підписав сумнівний договір оренди квартири АДРЕСА_1 з однією особою, після чого в квартиру засилились невідомі особи, які змінили замки, не пускають її та іншого позивача в квартиру, надсилають електронні листи принизливого характеру.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 грудня 2023 року визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 лютого 2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні.

У судовому засіданні позивачі та представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Яушев В.В. позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача, адвокат Семенов Є.О. у судовому засіданні заперечив проти позову, просив у його задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, надані докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст.ст. 77-79 ЦПК України.

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 15 січня 1997 року, виданого Кіровоградською міською Радою, ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право власності на житло зареєстроване 16 січня 1997 року у Кіровоградському БТІ за № 24045/93. Загальна площа квартири становить 61,6 кв. м. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 15 січня 1997 року № 20405 і записано у реєстрову книгу за № 20405.

Відповідно до плану квартири в технічному паспорті квартира розташована на 5-му поверсі 5-типоверхового будинку та складається з 3 кімнат житловою площею 42,6 кв.м., 1-а кімната 14,8 кв.м., 2-а кімната 17,3 кв.м., 3- кімната 10,5 кв.м. , кухня 5,8 кв.м., ванна кімната 2,1 кв.м., вбиральня 1,1 кв.м., коридор 7,2 кв.м. Квартира обладнана балкомон 3,0 кв.м., лоджією 3,8 кв.м.

Згідно довідки про належність нерухомого майна №28399 від 12 червня 2008 року, власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - ціле (приватна спільна сумісна).

Згідно довідки КП ЖЕО № 4, станом на 30 січня 2023 року у квартирі по АДРЕСА_2 не зареєстрована ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (власник), склад сім`ї 2 особи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дочка, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (онук).

Згідно звіту про оцінку від 08 червня 2023 року вартість квартири складає 1 147 500 грн. Вартість 1/3 частки складає 382 500 грн.

Позивачі наводять аргументи про те, що між співвласниками квартири виникли неприязні відносини, часті конфлікти.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до положень статей 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Цивільним кодексом України передбачено можливість виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, та поділу майна, що є у спільній сумісній власності. Так, згідно зі ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є, зокрема, квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім`ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 Верховний Суд України дійшов висновку про те, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить, так звана, ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників щодо спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року у справі № 761/44705/19, від 12 серпня 2021 року у справі від 644/5579/18, від 26 травня 2021 року у справі 750/11539/18.

Квартира АДРЕСА_1 (нині - Кропивницький) була набута сторонами по справі в порядку приватизації за їх спільною заявою у спільну сумісну власність. Докази більшої чи меншої участі когось із них у надбанні зазначеного майна в матеріалах справи відсутні, а тому частки кожного із сторін у спільній власності є рівними, а саме в розмірі по 1/3 частки.

Враховуючи зазначене суд дійшов висновку про визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/3 частині квартири АДРЕСА_1 та припинення права спільної сумісної власності на зазначену квартиру.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити в повному обсязі.

Також на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 10, 76, 81, 82, 89, 141, 259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право власності по 1/3 частині квартири АДРЕСА_1 та припинити право спільної сумісної власності на зазначену квартиру.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3825,00 грн. сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3825,00 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст судового рішення складено 13.02.2025 року.

Суддя Кіровського Н. Ю. Іванова

районного суду

м.Кіровограда