РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/1402/24

Провадження № 2-о/293/11/2025

04 лютого 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі судді Лось Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Тишкевич К.Б.

заявника ОСОБА_1

представника заявника Рябчун О.Д. (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Черняхів справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1

Заінтересовані особи:

1. Головне управління пенсійного фонду України в Житомирській області;

2. Міністерство оборони України

3. ІНФОРМАЦІЯ_1

про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні у загиблого військовослужбовця

ВСТАНОВИВ:

Процесуальні дії по справі.

26.09.2024 ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні у загиблого військовослужбовця, за змістом якої просить:

встановити факт проживання однією сім`єю і перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на утриманні у онука ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період з 13.10.2016 по 15.05.2023 включно, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 в селі Червонопопівка Кремінського району Луганської області.

Встановлення таких фактів потрібно заявнику для реалізації права на соціальний захист з боку держави як члена сім`ї загиблого захисника Батьківщини, гарантованого Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та призначення пенсії по втраті годувальника.

30.09.2024 при вирішенні питання про відкриття провадження у справі суд ухвалою залишив заяву ОСОБА_1 без руху та надав строк для усунення її недоліків.

09.10.2024 на виконання вимог ухвали суду від 30.09.2024 ОСОБА_1 подала заяву (уточнена) у новій редакції. Разом з уточненою заявою подала квитанцію про сплату судового збору у розмірі 605, 60 грн та клопотання про витребування від Головного Управління ДПС у Житомирській області відомості про суми отриманих доходів загиблим ОСОБА_2 .

Ухвалою від 10.10.2024 залишив заяву ОСОБА_1 без руху, надавши заявнику термін строком у сім днів для усунення недоліків заяви вказаних в мотивувальній частині.

22.10.2024 на адресу суду надійшла заява на виконання вимог ухвали суду від 10.10.2024, згідно якою суд встановив, що заявниця усунула недоліки заяви.

Ухвалою від 28.10.2024 суд прийняв заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, розгляду заяви призначив на 25 листопада 2024 року об 10:00 год.

Одночасно п.6 цієї ухвали суд у порядку ст. 84 ЦПК України витребував у Головного Управління ДПС у Житомирській області відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , за період з 01.01.2016 по 15.05.2023 .

Пнктом 7 ухвали у порядку ст. 91 ЦПК України суд викликав в судове засідання свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

13.11.2024 на виконання вимог ухвали від 28.10.2024 від Головного Управління ДПС у Житомирській області надійшла інформація про доходи ОСОБА_2 ,отримані від податкових агентів за період з 1 кв.2016 по 2 кв. 2023.

Ухвалою від 25.11.2024, яка у порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання 25.11.2024, суд оголосив перерву в судовому засіданні до 18.12.2024 та витребував у приватного нотаріуса Котенко Іванни Миколаївни копію спадкової справи, заведеної до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 .

09.12.2024 на виконання вимог ухвали від 25.11.2024 від приватного нотаріуса Котенко Іванни Миколаївни надійшла копія спадкової справи №32/2023, заведеної до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 .

Ухвалою від 18.12.2024, яка у порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання 18.12.2024, суд задовольнив клопотання представника заявника та залучив до участі у справі заінтерсовану особу - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Розгляд справи відклав на 16.01.2025.

Ухвалою від 16.01.2025, яка у порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання 16.01.2025, суд оголосив перерву до 04.02.2025.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Мотивуючи заяву, заявник вказує про те, що є бабусею ОСОБА_2 , який перебуваючи на військовій службі загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Зазначає, що на дату загибелі онука його батьки померли, у шлюбі він не перебував, дітей та утриманців не мав.

Пояснює, що вона протягом багатьох років опікувалася онуком та після смерті його матері була призначена офіційним опікуном на підставі рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 04.11.2008.

Заявник доводить, що з березня 2008 року вона разом з онуком проживали однією сім`єю, мали спільний побут, спільний бюджет, вели спільне господарство.

Вказує, що ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , однак фактично проживав разом бабусею (заявником) за адресою реєстрації її місця проживання: АДРЕСА_2 , оскільки будинок АДРЕСА_1 знесений.

Заявник зазначає, що після втрати працездатності у зв`язку з хворобою, її онук ОСОБА_2 доглядав та опікувався нею, купував ліки, одяг, взуття, продукти харчування, оплачував комунальні витрати, допомагав по господарству.

Інших доходів, крім пенсії, заявник не мала, а тому її онук постійно допомагав їй фінансово - надавав грошові кошти готівкою. Фактично ОСОБА_1 перебувала на утриманні свого онука ОСОБА_2 в період з 2016 року по день його загибелі - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вказує, що ОСОБА_2 утримував її за рахунок власних доходів, оскільки був працевлаштований, а далі за рахунок грошового забезпечення, яке він отримував під час несення служби в ЗСУ.

Після загибелі онука, ОСОБА_1 займалася його похованням та є єдиним його спадкоємцем, яка прийняла спадщину.

Разомз тим вказує, що отримати одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю її онука військовослужбовця та пенсії по втраті годувальника не має можливості з підставі, що такі виплати отримують лише члени сім`ї загиблих, тому для захисту своїх прав заявник звернулась до суду із вказаною заявою.

Заявник та її представник в судовому засіданні підтримали заявлену заяву, просили її задовольнити.

Заявник у письмових поясненнях від 25.11.2025 зазначила, що онук після смерті матері (дочки заявника) з 2007 року проживав разом з нею, пребував на її вихованні та утриманні. Будучи у дорослому віці онук працював, допомагав їй по господарству та матеріально, здійснив оплату двох операцій, пов`язаних із зором, про що додає лікарські виписки.

04.02.2025 заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, про час розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином.

16.01.2025 від від заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшов відзив, за змістом якого просять розглядати справу без участі представника управління.

У відзиві зазначають, що оскільки метою подачі заяви ОСОБА_1 , є встановлення факту що має юридичне значення, а саме ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебувала на утриманні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до дня його загибелі для призначення пенсії, у зв`язку з втратою годувальника, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, приходить до висновку про наявність спору про право на пенсійні виплати. Такий спір є публічно-правовим та підлягає вирішенню в позовному провадженні в порядку адміністративного судочинства, здійснюючи посилання на постанову Великої Палати Верховного суду від 22.03.2023 по справі № 290/289/22-ц.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що загиблий ОСОБА_7 товаришував з її сином. Проживав разом з бабусею ОСОБА_8 . Також надала пояснення, що онук заявниці працював, допомагав їй. Про те чи мала ОСОБА_8 з онуком спільний бюджет та чи перебувала на повному його утриманні їй не відомо.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що загиблий ОСОБА_7 проживав недалеко від неї. Після трагічної загибелі матері, він залишився проживати разом з бабусею. Пояснила, що ОСОБА_7 працював, допомагав фінансово бабусі. Здійснював оплату за операцію, проведену на очах заявника. Про те, чи під час спільного проживання із бабусею допомагав їй по господарству та чи щось купував, їй не відомо.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні показав, що вони з ОСОБА_10 товаришували, виросли разом на одній вулиці. ОСОБА_11 перебував на утриманні бабусі, бо його мама загинула. ОСОБА_7 проживав з бабусею з 10 років. Після того, коли почав працювати, то допомагав бабусі. Допомагав матеріально, робив ремонт у ванній кімнаті, давав кошти на проживання.

Пояснив, що особисто бачив і зі слів ОСОБА_12 йому відомо про надання матеріальної допомоги бабусі. Бачив, як ОСОБА_11 купував продукти харчування, бойлер і душову кабіну у ванну кімнату. Зі слів ОСОБА_12 йому відомо, що під час проходження військьвої служби до моменту його смерті матеріально допомагав бабусі.

В ході розгляду справи, суд відповідно до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України, створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ст. 259 Цивільного процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих до суду.

У судовому засіданні від 04.02.2025 відповідно до ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд оголосив вступну та резолютивну частину рішення суду.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 27 років в с. Червонопопівка Кремінський район Луганська область, помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Черняхівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 23.05.2023, за актовим записом №160 (а.с.15).

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №1338 від 17.05.2023, виданим Кам`янським районним відділенням Комунального закладу "Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи" Дніпропетровької обласної ради" та довідки про причини смерті, причиною смерті ОСОБА_2 є ушкодження внаслідок військових дій, спричинені іншими видами вибухів та уламків (а.с.18,19).

За даними сповіщення сім`ї, адресованного на ім`я гр. ОСОБА_1 від 16.05.2023, ОСОБА_1 сповіщено про те, що її онук - солдат ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 загинув біля н.п. Червонопопівка Кремінського району Луганської області від танкового обстрілу (а.с.17).

Згідно із копією повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), адресованного на ім`я ОСОБА_1 від 03.08.2023, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 12.03.2022 призвано на військовоу службу до лав Збройних Сил України у військову частину НОМЕР_2 для оперативного доукомплектування військ в період дії воєнного стану та з метою забезпечення оборони держави (а.с.20).

Родинні відносини ОСОБА_1 та померлим ОСОБА_2 підтверджуються копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 серії НОМЕР_3 , де в графі мати зазначено " ОСОБА_1 " (а.с.146), копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , з якого вбачається, що ОСОБА_1 після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище на " ОСОБА_13 " (а.с.145), копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , де в графі мати зазначено " ОСОБА_14 ".

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , ОСОБА_14 (матір загиблого ОСОБА_2 та дочка заявника) померла ІНФОРМАЦІЯ_9 у віці 35 років (а.с.14).

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 04.11.2008 ОСОБА_15 позбавлений батьківських прав щодо його неповнолітнього сина ОСОБА_2 , опікуном останнього призначено бабусю - ОСОБА_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , ОСОБА_15 (батько загиблого ОСОБА_2 ) помер ІНФОРМАЦІЯ_10 у віці 38 років (а.с.13).

Відповідно до витягу з обліково-статистичної картки дитини-сироти та дитини позбавленої батьківського піклування ОСОБА_2 після смерті обох батьків набув статусу дитини-сироти (а.с.27).

За твердженням заявника, вона та її онук ОСОБА_7 проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 , мали спільний побут, бюджет, вели спільне господарство. Після втрати працездатності, онук здійснював догляд за заявником, опікувався нею, купував ліки, одяг, взуття, продукти харчування, оплачував комунальні послуги, допомагав по господарству.

Перебування на утриманні онука ОСОБА_2 , заявник доводить тим, що за життя онука втратила працездатність у зв`язку з хворобою, є особою з інвалідністю ІІІ групи, окрім пенсії доходів не мала, її онук постійно допомагав їй фінансово, оскільки працював та мав власний дохід, матеріально утримував і під час несення служби в ЗСУ.

За даними заявника, вона має четверо повнолітніх дітей, що підтверджує наданими копіями свідоцтв про їх народження (а.с.231-234).

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 45431371, сформованого від 09.10.2015, житловий будинок АДРЕСА_3 , належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.25).

За даними копії витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (заявник) з 29.07.2008 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.12).

Згідно довідки Черняхівської селищної ради від 07.08.2023 за №132, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до дня мобілізації (до 12.03.2022) фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 , без реєстрації (а.с.21).

Відповідно до копії акта встановлення фактичного місця проживання від 22.09.2023, складеного представниками Черняхівської селищної ради, встановлено, що місце проживання ОСОБА_2 було зареєстровано в будинку АДРЕСА_1 . Фактично до березня 2022 (до моменту вступу на військову службу в ЗСУ) проживав в будинку своїє бабусі ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.22 зворотна сторона).

Зі змісту довідки №445 від 24.10.2023 комунального підприємства "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради про технічні показники, за даними обстеження від 28.09.2023, об`єкт нерухомості, а саме житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 (інвентарний номер нерухомого майна 159), знесений (а.с.51).

Відповідно до відповіді Черняхівської селищної ради від 07.10.2024 №952-С на запит ОСОБА_1 (заявник), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно із реєстром Черняхівської територіальної громади, на день смерті був зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 (а.с.53).

Згідно із довідкою Черняхівської селищної ради №91 від 23.05.2023 поховання померлого ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_11 здійснювала бабуся ОСОБА_1 (а.с.23).

За даними довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 17.06.2024, копії пенсійного посвідчення, довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного Фонду України в Житомирській області та отримує пенсію за віком, має інвалідність 3 групи по зору з 20.10.2022 , безтерміново (а.с.34, 28,29).

Згідно відомостей реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форми ОК-5), сформованої від 09.08.2023, довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області за вих. №8488 від 17.10.2024, наданих заявником, встановлено, що дохід заявника складає пенсія, загальний розмір якої з січня 2015 по жовтень 2024 становить у загальному розмірі 363 248, 67 грн (а.с.7-8,65-67).

Відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_7 , ОСОБА_2 з 13.10.2016 прийнятий на роботу в підприємство з іноземними інвестиціями Товариство з обмеженою відповідальністю «Даніко», 25.10.2019 звільнений з роботи; з 05.02.2019 розпочато виплату допомоги по безробіттю, 29.05.2019 припинено виплату допомоги по безробіттю (а.с.31).

За даними Головного Управління ДПС у Житомирській області про доходи ОСОБА_2 , отриманих від податкових агентів за період з 1 кв.2016 по 2 кв. 2023, отриманий дохід ОСОБА_2 у період з 13.10.2016 по 21.01.2019, з 30.05.2019 по 14.06.2019 становив у загальному розмірі 184 336,82 грн, з 12.03.2022 по 2 кв. 2023 у загальному розмірі 861 241,96 грн (а.с.93-94).

Відповідно до копії матеріалів спадкової справи № 32/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 (а.с.159-188), спадщину прийняла як спадкоємець другої черги - баба померлого ОСОБА_1 , шляхом подання заяви від 28.05.2023 (а.с. 162) та отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно від 24.11.2023 та від 20.01.2024 (а.с.180,186). Спадкоємці першої черги та інші спадкоємці відсутні.

Після смерті ОСОБА_2 заявник звернулась із заявою до Міністерства оборони України про призначення та виплати їй одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її онука, однак такі виплати не отримала.

Відповідно до витягу протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №15/д від 17.05.2024, заяву ОСОБА_1 (заявник) про призначення виплати та виплати їй одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її онука ОСОБА_2 повернуто на доопрацювання з метою надання документів, які відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" підтверджують, що вона перебувала на утриманні загиблого військовослужбовця (копії документів, виданих Пенсійним фондом України, які підтверджують право на призначення пенсії в разі втрати годувальника або факт призначення пенсії за загиблого, судового рішення про встановлення факту перебування на його утриманні на дату загибелі), що дають право на отримання одноразової грошової допомоги (а.с.32 зворотна сторона).

Відповідно до листа Головного управління пенсійного фонду України від 24.07.2024 за розглядом заяви ОСОБА_1 від 26.06.2024, роз`яснено, що згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (а.с.33).

Оскільки заявник в позасудовому порядку не має можливості встановити факт проживання однією сім`єю із онуком ОСОБА_2 та факт перебування на його утриманні, що необхідне заявнику для призначення пенсії по втраті годувальника та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю онука військовослужбовця, заявник за захистом свого права звернулась до суду з даною заявою.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Юридичні факти - це обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Частиною сьомою статті 19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

За ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Тобто, перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Про вказане також наголошує ВС у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18).

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20.

Отже, в судовому порядку можливо встановити факти, коли ці факти безпосередньо породжуватимуть юридичні наслідки, тобто вони повинні мати юридичне значення, а саме: від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення.

Метою встановлення фактів у даній справі, а саме: постійного проживання однією сім`єю із загиблим онуком та перебування на його утриманні, є призначення одноразової грошової допомоги, які надаються членам сім`ї у разі загибелі військовослужбовця та отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

Як резюмує ВП ВС у постанові від 18 січня 2024 року у справі 560/17953/21, чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Так, ВП ВС відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц та у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі №290/289/22-ц. А саме ВП ВС вказала, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судовому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Тож доводи заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, що за заявленим вимогами заявника убачається публічно-правовий спір, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Таким чином, за даними матеріалами цивільної справи юридичні факти, які просить встановити заявник належить встановлювати в судовому порядку цивільної юрисдикції.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Реалізація вказаних заявником прав на отримання матеріальних виплат та гарантій, передбачена Законом України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їх сімей" та постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 № 168 "Про деякі питання виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", виплата одноразової грошової допомоги у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовців, здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразова грошова допомога у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовців - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби.

Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 № 168 "Про деякі питання виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у п.1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога, яка розподіляється рівними частинами на яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно зі статтею 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній на 23.05.2023, тобто на дату загибелі військовослужбовця ОСОБА_2 ), у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих, які перебували на їх утриманні. Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли в період проходження служби.

Відповідно до частини третьої статті 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», непрацездатними членами сім`ї вважаються: а)діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків; б)батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю; в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або якщо вони є особами з інвалідністю; г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати; д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.

Таким чином, системне тлумачення положень статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та положень статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» дає підстави для висновку, що право на виплату одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).

При цьому утриманцями можуть бути: - діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Водночас братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків; дружині (чоловіку) або одному з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайняті доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працюють, а також діду і бабусі - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати.

Окрім того, відповідно до положень статті 31 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Аналогічні норми закріплено і в Законі України "Про пенсійне забезпечення" (ст.ст. 37;38).

Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. N 5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді витрат на утримання житла, його ремонті, сплату комунальних платежів, купівлі продуктів харчування, речей першої необхідності тощо. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Відповідно до Судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, викладеної у листі Верховного суду від 01.01.2012 р., до заяви про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, в якій зазначається мета цього встановлення, можуть надаватися: 1) докази, що підтверджують факт перебування заявника на утриманні особи, яка померла (документи, акти, листи ділового й особистого характеру); 2) докази, які встановлюють, що надані заявнику матеріальні засоби є основним і постійним джерелом його існування (корінці поштових переказів, квитанції та інші документи, що свідчать про одержання заявником грошей або іншої допомоги від годувальника); 3) довідка із ЖЕКу або сільської ради про те, що заявник звертався до них за одержанням документа про перебування на утриманні померлого, однак йому в цьому було відмовлено через відсутність відомостей про утримання або на тій підставі, що заявник не був на утриманні; 4) документи, які свідчать про те, що заявник є членом сім`ї померлого - копія свідоцтва про шлюб, народження, усиновлення тощо; 5) документи, які встановлюють, що заявник був неповнолітньою або непрацездатною особою, не був членом сім`ї спадкодавця, але перебував на утриманні останнього не менше п`яти років та одержував від нього матеріальну допомогу, що була єдиним джерелом засобів до існування (копія свідоцтва про народження, довідка про інвалідність, інші письмові докази); 6) копія свідоцтва про смерть годувальника.

Конституційний Суд України в рішенні від 03 червня 1999 року у справі N 1-8/99 (N 5-рп/99) роз`яснив, що членом сім`ї, що перебуває на утриманні військовослужбовця є та з визначених у пункті 1 цього Рішення особа, що перебуває на повному утриманні військовослужбовця або одержує від нього допомогу, яка є для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.

В постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі N 592/17552/18, від 22 жовтня 2020 року в справі N 210/343/19 (провадження N 61-22247св19) та від 31 серпня 2022 року в справі N 592/13089/21 (провадження N 61-5213св22) вказано, що якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Таким чином, для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 до моменту його призову на військову службу, та заявник проживали за однією адресою: АДРЕСА_2 .

Водночас адресою зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 значилась адреса: АДРЕСА_1 , однак за вказаною адресою не проживав, оскільки житловий будинок за вказаною адресою знесений.

В обґрунтування заяви, ОСОБА_1 зазначила, що її онук - ОСОБА_2 проживав з нею однією сім`єю з 2007 року, будучи дитиною позбавленою батьківського піклування вона була призначена його опікуном, займалась його вихованням та утримувала його.

Після втрати працездатності заявника одержувана допомога від онука, який досяг повноліття та працював, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Таку допомогу, як стверджує заявник, онук продовжував надавати і під час перебування на військовій службі.

Разом з тим, заявником не надано належних та допустимих доказів того, що вона систематично отримувала від ОСОБА_2 допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування, як і не надано доказів того, що ці кошти постійно витрачались саме на утримання заявника.

Вказане не доводять і покази свідків.

Водночас, як убачається із досліджених копії трудової книжки ОСОБА_2 та наданої інформації Головного Управління ДПС у Житомирській області про доходи ОСОБА_2 , останній, починаючи з 14.06.2019 по 12.03.2022 (по день призову на військовоу службу) не працював, що свідчить про відсутність доходу та відповідно виключає систематичність отримання заявником допомоги від онука.

При цьому суд зазначає, що оплата за проведення операції заявнику, як стверджує заявник та підтверджують свідки, здійснена онуком заявника, жодним чином не доводить факт перебування заявника на його повному утриманні.

З огляду на зазначене, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, покази свідків, суд не вбачає доведеними твердження факту перебування ОСОБА_1 на утриманні її онука ОСОБА_2 .

Окрім того, як зазначалося вище відповідно до норм ст. 30 Закону України"Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї. Непрацездатними членами сім`ї, зокрема, вважаються, дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати.

Утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги зобов`язані повнолітні діти (ч.1 ст. 202 СК України).

Як встановлено судом, заявник, окрім загиблого онука військовослужбовця, має четверо дітей, які є повнолітніми та працездатними.

Тож, з викладеного слідує, що заявник згідно вимог діючого законодавства не може відноситись до непрацездатних членів сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , які мають право на отримання пенсії в разі втрати годувальника.

Окремо щодо встановлення факту проживання однією сім`єю заявника та загиблого онука військовослужбовця, суд зазначає про таке.

Відповідно до частин 2, 4 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я утворюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 23 квітня 2020 року по справі N 686/8440/16-ц.

Конституційний суд України у рішенні від 03.06.1999 № 5-рп/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин.

Указаний висновок неодноразово використовувався Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.03.2019 у справі № 357/6408/17, від 05.04.2019 y справі № 387/938/17, від 16.05.2019 у справі № 467/404/17, від 03.07.2019 у справі №554/8023/15-ц.

Суттєвою умовою для визнання осіб такими, що перебувають у сімейних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Законом не визначено, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає заявник є підставою для відмови у задоволенні заяви.

Заявником долучено до матеріалів справи довідку Черняхівської селищної ради №132 від 07.08.2023 та акт встановлення фактичного місця проживання на підтвердження факту проживання із ОСОБА_2 однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 .

В той же час, заявником не долучено жодних доказів, які підтверджують, спільний побут та взаємні права, зокрема, спільні витрати в утриманні житлового будинку шляхом сплати коштів за комунальні послуги, його ремонт, наявності спільного бюджету тощо.

Водночас, проведення ОСОБА_2 , як стверджує свідок ОСОБА_3 ремонту ванної кімнати за спільним місцем проживання із заявником, не є тим беззаперечним доказом реальних сімейних відносин між останніми.

Також не заслуговують на увагу доводи заявника про факт проживання однією сім`єю з онуком з підстав виконання обов`язків опікуна до досягнення ним повноліття, так як такі обставини підтверджують лише родинний зв`язок, який відповідно взято до уваги при призначенні опікуна неповнолітньої (малолітньої) дитини при позбавленні батьківських прав, виниклі у зв`язку з цим права та обов`язки опікуна при здійсненні опіки, проте не є самостійним доказом на підтвердження факту проживання однією сім`єю, наявності взаємних прав та обов`язків після досягнення ОСОБА_2 повноліття.

Відповідно до норм закріплених у ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що заявник належними та допустимими доказами не довів обгрунтованість заявлених вимог як відносно факту проживання однією сім`єю із загиблим онуком війсьвослужбовцем так і факту перебування на його утриманні.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

На підставі викладених вище фактичних обставин справи суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ст. 141, ч. 7 ст. 294 ЦПК України, судовий збір покладається на заявника.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13,79,81, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273,315, 354,355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні у загиблого військовослужбовця - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Заявник: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 )

Заінтересована особа 1: Головне управління пенсійного фонду України в Житомирській області (адреса місцезнаходження: вул. Олега Ольжича,7, м. Житомир, 10003, )

Заінтересована особа 2: Міністерство оборони України (адреса місцезнаходження: проспект Повітрофлотський,6, м.Київ, 03168, )

Заінтересована особа 3: ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_5 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 )

Повне рішення складено 13.02.2025

Суддя Людмила ЛОСЬ