Справа № 468/2136/24 Головуюча у 1-й інстанції Звягіна О. В.
Провадження № 22ц/812/379/25 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 лютого 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої-судді: Ямкової О. О.,

суддів: Крамаренко Т. В., Локтіонової О. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу

за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Смарт Пей»

(далі ТОВ ФК «Смарт Пей»),

на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 20 грудня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Звягіної О. В. у місті Баштанка Миколаївської області о 09 год 00 хв зі складанням повного рішення, у справі

за позовом

ТОВ ФК «Смарт Пей» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2024 року ТОВ ФК «Смарт Пей» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 51 910 грн 54 коп. заборгованості за двома окремими кредитними договорами, укладеними ОСОБА_1 з Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - АТ «ПУМБ»), яка складається із заборгованості за кредитом, заборгованості за процентами за користування кредитом, та комісії, що виникла в період користування позичальницею кредитними коштами, наданими банком.

В обґрунтування позову зазначало, що позичальницею ОСОБА_1 21 грудня 2017 року укладено з АТ «ПУМБ» кредитний договір № 01 на суму 28 800 грн, із встановленням процентної ставки 49% шляхом підписання заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з метою отримання банківських послуг та відкриття рахунку.

Також 18 жовтня 2019 року позичальницею укладено з АТ «ПУМБ» кредитний договір № 801 на суму 13 506 грн із встановленням процентної ставки 0,01% річних та 3% комісії за користування кредитом шляхом підписання заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з метою отримання банківських послуг.

Оскільки в порушення умов договорів кредитування у визначені строки позичальниця тривалий час не виконувала зобов`язання з погашення сум кредиту, процентів за користування кредитом та комісії, у неї виникло зобов`язання щодо повернення основного боргу та процентів за користування кредитом з урахуванням комісії.

8 травня 2021 року між АТ ПУМБ та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія (далі ТОВ ФК) «Фінако» укладено договір відступлення прав вимоги №1, за яким ТОВ ФК «Фінако» отримало право вимоги за договорами укладеними з відповідачкою у цій справі.

В подальшому, 16 липня 2024 року ТОВ ФК «Фінако» укладено договір факторингу №1 із ТОВ ФК «Смарт Пей», за яким позивачем набуто право вимоги до боржників банку зазначених у реєстрі, у тому числі і до ОСОБА_2

15 листопада 2024 року звернувся з заявою з проханням про розгляд справи без участі представника позивача.

19 листопада відповідачка, діючи через свого представника ОСОБА_3 звернулась з клопотанням про відкладення розгляду справи, оскільки не отримала повних матеріалів позовної заяви.

22 листопада 2024 року позивач звернувся з клопотанням про долучення копії витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги, укладеного між АТ «ПУМБ» та ТОВ ФК «Фінако».

11 грудня 2024 року відповідачка, діючи через свого представника звернулась з клопотанням про залишення клопотання про долучення доказів без задоволення через пропуск строку їх надання. Одночасно надала відзив, у якому вважала пред`явлений позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки положення договору про нарахування комісії за користування кредитом є нікчемними, а з огляду на обов`язок здійснення погашення кредиту частинами - (ануїтетними платежами) та сплату нею заборгованості на суму 10 970 грн вважала, що заборгованість за кредитним договором №801 складає 2 537 грн 59 коп., оскільки підстави для стягнення 1 620 грн 74 коп. комісії відсутні.

Крім того, не заперечуючи підписання заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування, відповідачка зазначала, що погодила підключення послуг SMS банкінгу, системи інтернет банкінгу, а також просила про відкриття на її ім`я поточного рахунку та надання кредитної картки миттєвого випуску із відкриттям кредитного ліміту на суму 4 300 грн. Однак, в цій заяві не було зазначено розмір процентної ставки чи орієнтовної вартості кредиту. Тому, з урахуванням суми отриманих від банку коштів та внесених добровільно коштів на їх погашення, заборгованість за кредитом, на її думку, не може перевищувати 9 408 грн 22 коп.

При цьому вважала додану до позову публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не належним доказом для нарахування процентів за користування кредитом , та зазначала, що раніше з таким документом не ознайомлювалась.

Визнала загальну суму заборгованості за двома кредитами в розмірі 11 945 грн 81 коп.

Просила суд стягнути з позивача на її користь 10 000 грн витрат на правову допомогу.

У відповіді на відзив позивач заперечив доводи відповідачки переважно з аргументів, викладених ним раніше у позовній заяві, та вважав надані ним докази належними та допустимими. Вказав, що заява позичальниці про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування свідчить про укладення нею договору у письмовій формі та містить умови щодо розміру кредитного ліміту та реальних процентів. Посилався на положення презумпції про відплатність кредитного договору та обов`язок позичальника сплатити проценти, визначені кредитним договором, що передусім закріплене в ЦК України, в той час, коли зі складеного відповідачкою розрахунку виходить, що вона користувалась кредитними коштами безкоштовно.

Заперечував щодо стягнення з позивача на користь відповідачки витрат на правничу допомогу, зазначаючи, що послуги з участі у судових засідання не можуть бути надані за підписаним сторонами актом про надання послуг, який складений 6 грудня 2024 року, оскільки до цього часу судові засідання у справі не проводились.

Крім того відповідачкою не додано документу на підтвердження оплати послуг та не надано детальний їх опис, внаслідок чого вважав, що дійсність витрат на правничу допомогу не підтверджена наданими відповідачкою доказами.

У грудні 2024 року сторони направили через своїх представників заяви з проханням розглядати справу за їх відсутності.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 20 грудня 2024 року позов ТОВ ФК «Смарт Пей» задоволено частково, ухвалено про стягнення з ОСОБА_1 2 537 грн 59 коп. заборгованості за кредитним договором №801 від 18 жовтня 2019 року та 9 408 грн 22 коп. заборгованості за договором № 01 від 21 грудня 2017 року. Розподілено судові витрати. З ТОВ ФК «Смарт Пей» на користь ОСОБА_1 стягнуто 7 699 грн витрат на правничу допомогу.

При ухваленні рішення суд першої інстанції, виходив з наявності підстав для часткового стягнення заборгованості за кредитом, з огляду на відсутність підстав для стягнення комісії та процентів.

В апеляційній скарзі ТОВ ФК «Смарт Пей» посилаючись на те, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального права та внаслідок виходу за межі позовних вимог, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

На думку представника позивача, ухвалюючи таке рішення суд не врахував, що договори з кредитодавцем укладені у спосіб, визначений законом.

Крім того суд дійшов помилкового висновку про зменшення кредиту на суму сплаченої комісії та сплачених процентів за користування кредитом, та використав правову позицію, яка стосується комісії у вирішенні позовних вимог щодо процентів за користування кредитом.

Звертав увагу на презумпцію відплатності кредитного договору та обов`язок позичальника сплачувати проценти за користування кредитом.

Вважав доведеним, що між відповідачкою та АТ «ПУМБ» укладено договір комплексного банківського обслуговування, який містить узгоджені з позичальницею умови щодо процентів за користування кредитом.

Заперечував щодо стягнення витрат на правничу допомогу із зазначених раніше підстав у зв`язку з не підтвердженням дійсності понесення таких витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка, діючи через свого представника, вважала апеляційну скаргу не обґрунтованою, та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки у її змісті не обґрунтовано підстав для скасування рішення суду. Вважала висновок апелянта про вихід суду за межі позовних вимог помилковим, в той час як місцевим судом повною мірою досліджено наявні у справі докази та надано їм відповідну оцінку. Вказувала, що судом правильно застосовано відповідні правові позиції до вимог заявлених щодо стягнення комісії та відсотків за користування кредитом та належно оцінено надані докази.

Зазначала, що надана копія публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування не містить підписів відповідачки, або інших доказів, які б свідчили про її ознайомлення із цим документом. Вважала, що позивач помилково ототожнює цей документ з кредитним договором, оскільки публічна пропозиція стосується надання усіх послуг банком АТ «ПУМБ». Також позивачем не спростовано правильність розрахунку здійсненого відповідачкою.

Вказувала, що нею надано копію розрахункової квитанції на підтвердження дійсності понесених витрат на правничу допомогу та додатково просила суд стягнути витрати на правничу допомогу понесені у суді апеляційної інстанції у розмірі 6 000 грн.

Ухвалами колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 30 січня та 14 лютого 2025 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 грудня 2017 року позичальницею ОСОБА_1 підписана заява №01 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з метою відкриття поточного рахунку та отримання кредитної картки із встановленням кредитного ліміту у розмірі 4 300 грн та датою платежу кожного 30 числа місяця. Підписанням цієї заяви сторони узгодили, що строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної карти встановлюються договором комплексного банківського обслуговування в залежності від типу кредитної карти. У заяві позичальниця підтвердила, що платіжну карту отримала у непошкодженому стані, з правилами користування платіжною картою ознайомлена та зобов`язується їх виконувати (т. 1 а. с. 17).

Згідно довідки наданої АТ «ПУМБ» розмір кредитного ліміту наданого ОСОБА_1 встановлено станом на 21 грудня 2017 року в розмірі 4 300 грн, з подальшим його збільшенням: станом на 12 грудня 2018 року до 8 800 грн; на 4 квітня 2019 року до 13 800 грн; на 13 серпня 2019 року до 18 800 грн; на 11 грудня 2019 року до 23 800 грн та станом 24 квітня 2020 року остаточно визначений у сумі 28 800 грн. Одночасно у довідці зазначено про застосування ставки 49 без ідентифікації одиниці її виміру (т. 2 а.с.2)

Отже, договір, що укладено між сторонами повинен був складатися із самої заяви позичальниці на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, в тій редакції, яка діяла на час подачі заяви, договору на відкриття та обслуговування карткового рахунку, договору карткового рахунку, в якому банк повинен був ознайомити позичальницю з суттєвими умовами кредитування, а позичальниця узгодити такі умови, як: розмір встановленого кредиту, строк кредитування, річну процентну ставку за користування кредитом, комісію тощо (т. 1. а.с.17).

Втім, крім заяви ОСОБА_1 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, інші складові договору кредитором або його правонаступником не надано, що не завадило банку розрахувати заборгованість відповідачки за кредитом, наданим на підставі її заяви від 21 грудня 2017 року, на загальну суму 47 752 грн 21 коп. станом на 7 травня 2024 року, але з визначенням боргу з платежів станом на 30 листопада 2021 року, який складається з: заборгованості за кредитом у сумі 30 434 грн 26 коп. та заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 17 317 грн 95 коп.(т. 2 а.с.4-8).

Крім того, 17 жовтня 2019 року позичальницею подана до АТ ПУМБ ще інша заява №801 знову на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з метою отримання споживчого кредиту в сумі 13 505 грн 23 коп. на споживчі цілі строком на 24 місяці зі сплатою разової комісії у сумі 399 грн, та із застосуванням пільгового періоду зі сплати комісії з 18 жовтня 2019 року по 17 червня 2021 року (0), та наступною сплатою у період з 18 червня 2021 року по 17 жовтня 2021 року 3% комісії (405 грн 19 коп.), а також сплатою процентів в розмірі 0,01% річних. Позичальницею взяті на себе зобов`язання здійснювати повернення кредиту рівними ануїтетними платежами щомісяця до 18 числа в розмірі від 630 грн 17коп. до 630 грн 62коп., та з поверненням платежу на суму 225 грн 17 коп. на 21 місяць користування нею кредитом. Кредитні кошти за уповноваженням позичальниці перераховано на її рахунок в АТ «ПУМБ», зазначений у заяві (т. 1 а.с.16, т. 2 а.с.3, 98 ).

Тобто договір, що укладено між сторонами 17 жовтня 2019 року безпосередньо складається із заяви ОСОБА_1 від 17 жовтня 2019 року на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування, в редакції від 12 червня 2019 року, з узгодженням позичальницею усіх суттєвих умов кредитування, як то розміру встановленого кредиту, строку кредитування, річної процентної ставки за користування кредитом, комісії тощо. Тому публічна пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення цього договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що надана до матеріалів справи, та яка хоч і не підписана особисто позичальницею, але є узгодженою нею шляхом особистого підписання заяви на приєднання від 17 жовтня 2019 року з викладенням усіх суттєвих умов, за якими нею з банком досягнута згода (т.1 а.с.16, 34-170).

Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Таким чином, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші.

Тобто положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

Отже, умови договорів, що укладені між банком та позичальницею, повинні визначатися виключно за тими умовами, що узгодженні споживачкою шляхом ознайомлення з ними та їх підписанням.

Самі обставини та факти укладення договорів шляхом підписання заяв на приєднання з викладенням в них умов кредитування відповідачкою у змісті відзивів на позов та апеляційну скаргу не заперечуються.

Навіть, на виконання умов договору за поданою 17 жовтня 2019 року заяви на приєднання позичальницею ОСОБА_1 здійснена часткова сплата щомісячних ануїтетних платежів на загальну суму 10 969 грн 13 коп. заборгованості за кредитом та 00 грн 87 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом (т.2 а.с.9-11 ).

В той же час позичальницею заперечувалися підстави для нарахування банком боргу з процентів за заявою ОСОБА_1 від 21 грудня 2017 року, внаслідок чого нею же оспорено борг за тілом кредиту, до якого банком додано борг з процентів.

В подальшому, 8 травня 2024 року між АТ «ПУМБ» та ТОВ ФК «Фінако» укладено договір відступлення прав вимоги №1 у тому числі і за договорами укладеними між банком і ОСОБА_1 (т. 2 а.с.72-83, 126, 127), та 16 липня 2024 року між ТОВ ФК «Фінако» та позивачем ТОВ ФК «СмартПей» договір факторингу за кредитними договорами стороною яких є АТ «ПУМБ», в тому числі щодо передачі вимог за укладеними банком договорами з відповідачкою (т. 2. а.с.64-71, т. 1. а.с.171, 174).

На час відступлення прав вимоги первісним кредитором та наступним кредитором на користь позивача відповідачкою, як позичальницею, свої зобов`язання з повернення кредитних коштів за заявами від 21 грудня 2017 року та 17 жовтня 2019 року не виконанні.

Тому у липні 2024 року, враховуючи тривале невиконанням позичальницею своїх зобов`язань за договорами, укладеними з АТ «ПУМБ», ТОВ ФК «Смарт Пей» направлено на адресу ОСОБА_1 письмові вимоги з проханням погасити кредитну заборгованість (т. 2 а.с.172-,173).

Втім, не отримавши погашення боргу у добровільному порядку, ТОВ ФК «Смарт Пей» звернувся до суду із даним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 борг за двома окремими договорами, які були укладені між тими самими сторонами, враховуючи нарахування процентів за кожним із договорів.

Отже, розглядаючи справу по суті позову, суд вирішив вимоги про стягнення боргу за двома окремими договорами, що були укладені шляхом подачі заяв ОСОБА_1 від 21 грудня 2017 року та 17 жовтня 2019 року. Зокрема, зменшивши суму боргу за тілом кредиту та відмовляючи у стягненні процентів за заявою від 21 грудня 2017 року за відсутністю узгодження їх розміру з позичальницею, на підтвердження чого правонаступником кредитора не надано доказів.

За такого, переглядаючи рішення суду в частині стягнення заборгованості, що виникла на підставі подачі заяви позичальницею за № 01, колегія суддів вважає за необхідне погодитися з висновками суду першої інстанції в цій частині, так як підписавши 21 грудня 2017 року вказану заяву позичальниця, хоча і підтвердила, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» pumb.ua., але її не підписала. Крім того, та пропозиція, що додана до матеріалі справи не є складовою договору про надання банківських послуг, так як не лише створена пізніше, ніж заява підписана позичальницею, а ще є такою, що не узгоджена з ОСОБА_1 шляхом підписання. А отже, підстави вважати, що за цим договором встановлено та узгоджено процентну ставку, не є слушними.

До таких самих висновків дійшов і суд першої інстанції та вони є правильними і такими, що узгоджуються не лише з обставинами справи, а і з нормами матеріального права та правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою нею у постанові від 3 липня 2019 року при розгляді справи №342/180/17.

За такого, виходячи з врахування судом суми коштів, що отримана позичальницею від банку та суми коштів, які нею добровільно повернуті банку, висновок суду першої інстанції про наявність заборгованості ОСОБА_1 за заявою від 21 грудня 2017 року в сумі 9 408 грн 22 коп. є правильним та узгоджується з відомостями виписки з особового рахунку ОСОБА_1 ( т. 1 а.с.12-58).

В той же час неможливо повністю погодитися з висновками суду в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним 17 жовтня 2019 року на підставі заяви №801.

Так, відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, в тому числі в частині права позикодавця на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції на час укладення договору про надання кредиту) також встановлено, що до загальних витрат за споживчим кредитом, крім процентів за користування кредитом, включаються: комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

За пунктом 10 частини 1 статті 12 цього ж Закону визначено, що у кредитному договорі обов`язково визначається порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися).

Отже, на час укладення договору про надання кредиту шляхом приєднання позичальниці до банківських послуг, що надавалися первісним кредитором, положення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», на необхідність застосування яких посилалася ОСОБА_1 , можуть бути застосовані до відносин споживчого кредитування виключно у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Тобто, за наявності узгоджень між кредитором та позичальником умов договору з нарахування та виплати процентів та комісії, такі суми підлягали відшкодуванню за рахунок особи, що отримала в користування кредитні кошти.

Тому, попередньо ознайомившись з умовами кредитування та підписавши за наведеними умовами договір про надання кредиту 17 жовтня 2019 року, відповідачка, як позичальниця не лише погодила, а й прийняла до виконання, узгоджені нею з кредитодавцем умови зобов`язання, зокрема, щодо тіла кредиту з нарахуванням на нього фіксованої ставки процентів за користування кредитом та сплатою комісії з суми кредиту, з урахуванням періоду виконання позичальницею взятого на себе зобов`язання.

Тому рішення суду щодо зменшення заборгованості за тілом кредиту на суму сплачених процентів та комісії та відмови у стягненні цих платежів, на думку колегії суддів, не відповідає нормам матеріального права, оскільки судом першої інстанції не враховано право кредитодавця при визначенні підстав та порядку нарахування комісії, керуватися положеннями пунктів 1-1 та 4 частини 1 статті 1 Закону «Про споживче кредитування», за якими договір про споживчий кредит це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. При тому загальними витратами за споживчим кредитом є витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Саме такі витрати банком визначені в умовах кредитування та безпосередньо узгодженні з позичальницею, де нею взяті на себе обов`язки зі сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3% (т. 1. а.с.16)

Отже, колегією суддів встановлено, що умовами заяви від 17 жовтня 2019 року про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування, нарахування та сплата комісії за обслуговування кредитної заборгованості визначена сторонами кредитування та безпосередньо узгоджена з позичальницею шляхом підписання заяви з такими умовами кредитування, а тому платежі за комісією правомірно включені банком до заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача.

За наведених обставин, на переконання колегії суддів, місцевим судом безпідставно відмовлено у стягненні 1 620 грн 74 коп. комісії за обслуговування кредитної заборгованості, що погоджено з позичальницею, а її сплата передбачена як умовами кредитування, так і положеннями Закону України «Про споживче кредитування» та безпідставно відмовлено у стягненні 00 грн 49 коп. процентів за користування кредитом теж погоджених шляхом підписання заяви.

За наведеного з ОСОБА_1 підлягала стягненню заборгованість за кредитним договором №801 від 17 жовтня 2019 року у загальному розмірі 4 158 грн 33 коп., яка складається з 2 537 грн 10 коп. заборгованості за кредитом, 00 грн 49 коп. заборгованості за процентами та 1 620 грн 74 коп. заборгованості за комісією.

Виходячи із встановлених колегією суддів обставин, є усі підстави для зміни судового рішення в частині стягнення суми боргу за кредитним договором №801 від 17 жовтня 2019 року, з підстав, передбачених пунктами 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, яким слід стягнути борг в загальному розмірі 4 158 грн 33 коп.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно суперечливості понесених витрат на правничу допомогу критеріям реальності та розумності стягнутим витратам на правничу допомогу у розмірі 7 699 грн за умови обмеження їх надання лише фактичним написання відзиву на позовну заяву та без участі представника відповідачки у судових засіданнях, то колегія суддів виходить з наступного.

У відповідності до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Тому за результатами розгляду справи між сторонами підлягають розподілу розмір витрат на правничу допомогу, в тому числі гонорару за представництво в суді та іншу правничу допомогу та розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката необхідних для надання правничої допомоги, на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення цих витрат.

Позивачем на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн надано копію договору про надання правничої (правової) допомоги № 24104 від 22 травня 2024 року із визначенням згідно додатку №3 від 1 грудня 2024 року фіксованої суми гонорару у розмірі 10 000 грн , який не може змінюватись в процесі судового розгляду та не залежить від кількості часу витраченого адвокатом на надання правової допомоги (т. 1 а.с.165-167). Виконання наданих послуг прийнято відповідачкою від адвоката Яреська Т. В. за актом №1 про надання юридично допомоги від 6 грудня 2024 року (т.1. а.с.168), на підставі договору, що підтверджено розрахунковою квитанцією № 06/12/24 6 грудня 2024 року на загальну суму 10 000 грн шляхом внесення виправлень у її відображенні (т.1. а.с.169)

На підставі наведеного, обсягу фактично наданих адвокатом послуг, які фактично складаються з написання клопотання, відзиву на позовну заяву та здійснення розрахунку, та з урахуванням зміни рішення суду колегія суддів надавши оцінку співмірності розміру витрат зі складністю справи та об`ємом наданих правових послуг, відповідності цього розміру критеріям реальності та розумності, врахувавши заперечення сторін та взявши до уваги розмір мінімальної заробітної плати, доходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з позивача до 4 000 грн.

Отже, рішення суду першої інстанції слід змінити в частині стягнення витрат на правничу допомогу у відповідності до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України.

Щодо клопотання відповідачки про стягнення на її користь витрат на правничу допомогу надану у суді апеляційної інстанції у відповідності до додатку №4 до договору надання правничої допомоги № 24104 від 22 травня 2024 року на суму 6 000 грн, яка фактично складається з написання відзиву на апеляційну скаргу з використанням раніше викладених доводів, колегія суддів вважає за можливе визначити розмір таких витрат у сумі 1 000 грн. При зменшенні суми витрат колегія суддів вважає їх завищеними та нерозумними, оскільки правова позиція відповідачки не змінювалася, адвокату не потрібно було вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правовідносини, документи й доводи, які по суті є тотожними твердженням, викладеним стороною відповідачки в суді першої інстанції.

У відповідності до статті 141 ЦПК України, виходячи із доводів та меж поданої скарги, розміру задоволених вимог при їх перегляді, колегія суддів вважає також наявними підстави для зміни судового рішення і в частині стягнення судових витрат, за яким з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Смарт Пей» слід стягнути 633 грн 24 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, та 1 541 грн 84 коп. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Смарт Пей» задовольнити частково.

Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 20 грудня 2024 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним між Акціонерним товариством «Перший Український міжнародний банк» та ОСОБА_1 за заявою №801 від 17 жовтня 2019 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Смарт Пей» 4 158 грн 33 коп. загальної суми боргу, яка складається з: 2 537 грн 10 коп. заборгованості за кредитом, 00 грн 49 коп. заборгованості за процентами та 1 620 грн 74 коп. заборгованості за комісією.

Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 20 грудня 2024 року в частині розподілу судових витрат та витрат на правову допомогу змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Смарт Пей» 633 грн 24 коп. судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Смарт Пей» на користь ОСОБА_1 4 000 грн витрат за надання правничої допомоги у місцевому суді.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Смарт Пей» 1 541 грн 84 коп. судових витрат за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Смарт Пей» на користь ОСОБА_1 1 000 грн витрат на правничу допомогу при перегляді справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді Т. В. Крамаренко

О. В. Локтіонова