КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 753/8818/24 Апеляційне провадження № 22-ц/824/2996/2025Головуючий у суді першої інстанції - Колесник О.М. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Соколова В.В., Невідома Т.О.,

секретар Цуран С.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційнускаргуКомунального підприємства «Київпастранс» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 вересня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київпастранс», третя особа: відокремлений підрозділ комунального підприємства «Київпастранс» Служба колії про скасування наказів про звільнення та внесення змін до наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до КП «Київпастранс», третя особа: відокремлений підрозділ КП «Київпастранс» Служба колії, про скасування наказів про звільнення та внесення змін до наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Вимоги позовної заяви обґрунтовувала тим, що відповідно до наказу №110п від 05.06.2023 року ОСОБА_1 була прийнята на посаду інспектора з кадрів відокремленого підрозділу КП «Київпастранс» Служба колії.

05.09.2023 року ОСОБА_1 дізналась про припинення з нею трудового договору і звільнення з посади інспектора з кадрів ВП КП «Київпастранс» Служба колії на підставі ст.28 КЗпП України згідно з наказом №68П від 05.09.2023 року.

В наказі зазначено, що підставою його видачі є заява позивача, проте позивачка стверджувала, що жодної заяви не писала і не мала бажання звільнятись з займаної посади, робоче місце повністю влаштовувало ОСОБА_1 і посадові обов`язки вона виконувала належним чином, що виключало необхідність її звільнення з роботи.

ОСОБА_1 05.04.2024 року отримала листа від ВП КП «Київпастранс» Служба колії, в якому була копія наказу №32к від 26.03.2024 року «Про внесення змін до наказу №68п від 05.09.2023 року «Про припинення трудового договору».

Наказ №32к фактично змінював формулювання звільнення позивачки з ст.28 КЗпП України за результатами випробування при прийнятті на роботу на підставу п.11, ч.1, ст.40 КЗпП України - встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято або виконуваній роботі протягом строку випробування.

У пункті 2 наказу №32к зазначено: слова «заява від ОСОБА_1 » замінити словами «доповідна записка начальника ВК ОСОБА_2 від 31.08.2023 року».

Позивачка вказувала, що для звільнення її у зв`язку з невідповідністю працівника займаній посаді необхідно щоб було систематичне невиконання посадових обов`язків, недостатня кваліфікація для виконання даних обов`язків або накладення на особу дисциплінарного стягнення, що дає підстави для її звільнення. Проте жодних дисциплінарних стягнень чи зауважень стосовно роботи позивачки під час випробувального строку не було.

Таким чином, позбавлення позивачки робочого місця та умов праці є порушенням відповідачем положень ст.141; 249 КЗпП України, що тягне за собою скасування наказу №68П від 05.09.2023 року та наказу №32К від 26.03.2024 року як незаконних.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд:

скасувати наказ №68П від 05.09.2023 року про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади та наказ №32К від 26.03.2024 року про внесення змін до наказу №68П від 05.09.2023 року;

поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора з кадрів ВП КП «Київпастранс» Служба колії;

стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 93 408 грн;

відшкодувати 10 000 грн моральної шкоди.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 12 вересня 2024 року позов задоволено частково.

Скасовано наказ №68П ВП КП «Київпастранс» Служба колії від 05.09.2023 року «про припинення трудового договору» про звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора з кадрів апарату управління ВП КП «Київпастранс»Служба колії на підставі ст.28 КЗпП України (результати випробування при прийнятті на роботу).

Скасовано наказ №32к ВП КП «Київпастранс» Служба колії від 26.03.2024 року про внесення змін до наказу №68П ВП КП «Київпастранс» Служба колії від 05.09.2023 року «про припинення трудового договору».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора з кадрів апарату управління ВП КП «Київпастранс» Служба колії з 06.09.2023 року.

Стягнуто з КП «Київпастранс» на користь ОСОБА_1 109 688,80 грн в рахунок стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 06.09.2023 року по 05.09.2024 року з відрахуванням всіх податків і обов`язкових платежів згідно діючого законодавства.

Стягнуто зКП «Київпастранс» на користь ОСОБА_1 5000 грн моральної шкоди, в задоволенні стягнення решти суми відмовлено.

Стягнутоз КП «Київпастранс» на користь ОСОБА_1 2422,40 грнсудового збору, 15 000 грн витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, а всього - 17 422,40 грн, в задоволенні стягнення решти розміру витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, відмовлено.

Стягнуто з КП «Київпастранс» на користь держави 3633,60 грнсудового збору.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, відповідач КП «Київпастранс» подавапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невстановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 вересня 2024 року скасувати, увалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 було звільнено з посади з дотриманням усіх вимог чинного законодавства у зв`язку з незадовільними результатами випробування. Вказує, що наказом №32к ВП КП «Київпастранс» Служба колії від 26.03.2024 року про внесення змін до наказу №68Плише були виправлені технічні помилки, допущені у наказі про припинення трудового договору.

Посилається також на те, що ОСОБА_1 пропустила строк для звернення до суду із даним позовом. Зазначає, що Дарницьким районним судом міста Києва вже розглядалась аналогічна позовна заява ОСОБА_1 , однак, провадження у справі було закрито.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки - адвокат Гарницький П.В. проти задоволення апеляційної скарги заперечив. Вказує, що рішення суду є законними і обґрунтованими, підстави для його скасування відсутні. Просить апеляційну скаргуКП «Київпастранс» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Також просить стягнути на користь позивачки витрати на правову допомогу.

У судовому засіданні представник відповідача Розум О.В. підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити. ОСОБА_1 та її представник - адвокат Гарницький П.П. заперечували проти поданої апеляційної скарги та просили її відхилити.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.06.2023 року ОСОБА_1 звернулась до начальника відокремленого підрозділу Комунального підприємства «Київпастранс« Служба колії Васьківського Л.А. з заявою про прийняття її на роботу до відділу кадрів на посаду інспектора з кадрів з 05.06.2023 року (а.с.29; 127). На даній заяві міститься резолюція начальника відділу кадрів ОСОБА_2 : «не заперечую» та резолюція начальника ВП Васьківського Л.А.: «ВК/до наказу».

Наказом №110п відокремленого підрозділу Комунального підприємства «Київпастранс» Служба колії від 05.06.2023 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу з 05.06.2023 року на посаду інспектора з кадрів (а.с.25; 128). Даний наказ містить дві графи: «умови прийняття на роботу» та «умови роботи». В графі «умови прийняття на роботу» жоден із пунктів, включаючи і прийняття на роботу зі строком випробування, не відмічений позначкою «х», як це передбачено наказом, а в графі «умови роботи» позначкою «х» відмічено: вид роботи - основна; тривалість робочого дня - 8-15 годин; інструктаж з охорони праці пройшла. До наказу доданий документ, який називається «результат переговорів», в якому зазначено, що ОСОБА_1 з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колдоговором ознайомлена 05.06.2023 року, під чим позивач і поставила свій підпис. Також цей документ містить інформацію про прийняття на роботу на посаду інспектора з кадрів з випробувальним строком на 3 місяці (а.с.26; 129).

Як вбачається зі змісту посадової інструкції інспектора з кадрів позивач ОСОБА_1 була ознайомлена з нею, поставивши власноруч свій підпис, однак дати ознайомлення дана посадова інструкція не містить (а.с.131-135).

Стаття 43 Конституції України зазначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст.2-1 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання.

За приписами частини 1 ст.26 КЗпП України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу.

Як зазначено у частині 1ст.27 КЗпП України строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації, - шести місяців.

Заперечуючи проти задоволення позову під час розгляду справи у суді першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_3 стверджував, що ОСОБА_1 була прийнята на роботу з випробувальним терміном на 3 місяці. Аналогічним твердженням обґрунтована і апеляційна скарга.

Однак, належні та допустимі докази на підтвердження вказаної обставини у матеріалах справи відсутні.

Так, ні заява позивачки про прийняття на роботу, ні наказ про прийняття на роботу не містять відомостей, що ОСОБА_1 було прийнято на роботу з 05.06.2023 року на посаду інспектора з кадрів відокремленого підрозділу відповідача з випробувальним терміном.

Документ під назвою «результат переговорів» не є належним доказом про прийняття ОСОБА_1 на роботу з випробувальним терміном на три місяці, оскільки він не передбачений нормами діючого законодавства і не є додатком до наказу №110п від 05.06.2023 року про прийняття на роботу, що вбачається з тексту самого наказу.

Крім цього, представник відповідача ОСОБА_3 , і свідок ОСОБА_2 у суді першої інстанції стверджували, що 05.06.2023 року в день прийняття на роботу позивачку було ознайомлено з завданням працівника на період проходження випробування інспектором ВК ОСОБА_1 , однак вказаний документ не містить підпису ОСОБА_1 .

Також вказаний документ не містить даних про спосіб контролю та оцінки за виконанням вказаного завдання, але містить підписи відповідальної особи за проведення трудового інструктажу і консультації щодо виконання завдання за кожний із 18 пунктів, результат виконання «не виконано» за 11 пунктами, «виконано задовільно» за 2 пунктами, «виконано» за за 5 пунктами. Графа «примітка» по всім 18 пунктам порожня (а.с.136-137).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність належних та достатніх доказів прийняття ОСОБА_1 на роботу з випробувальним терміном на 3 місяці.

Згідно з вимогами ч.2 ст.28 КЗпП України у разі встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі він має право протягом строку випробування звільнити такого працівника, письмово попередивши його про це за три дні. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення.

За змістом доповідної записки начальника відділу кадрів відокремленого підрозділу Комунального підприємства «Київпастранс» Служба колії ОСОБА_2 ОСОБА_1 немає належної кваліфікації і у відділі кадрів працювати не може (а.с.138). В даній доповідній записці ОСОБА_2 фактично дає характеристику роботи ОСОБА_4 на посаді іспектора з кадрів відокремленого підрозділу Комунального підприємства «Київпастранс» Служба колії з 05.06.2023 року по 31.08.2023 року без зазначення конкретних результатів роботи по завданню. Будь-якої конкретної обґрунтованої оцінки та документального підтвердження по кожному з 18 пунктів завдання судові не надано.

01.09.2023 року ОСОБА_1 була письмово повідомлена відокремленим підрозділом Комунального підприємства «Київпастранс» Служба колії про звільнення її з посади на підставі ст.28 КЗпП України (а.с.139).

01.09.2023 року був складений акт начальником відділу кадрів ОСОБА_2 за підписом начальника ВТВ ОСОБА_5 та провідного інженера ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_1 відмовилась від пояснення щодо неналежного виконання посадових обов`яків (а.с.140).

В судовому засіданні щодо вказаної обставини були допитані свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Однак, суд першої інстанції обгрунтовано відхилив їх пояснення як доках по справі, оскільки їх свідченнящодо складання і підписання акту є суперечливими і неузгодженими між собою, частково спростовують показання одне одного.

Суд установив, що 05.09.2023 року наказом №68П від 05.09.2023 року ОСОБА_1 була звільнена з посади інспектора з кадрів відокремленого підрозділу Комунального підприємства «Київпастранс» Служба колії на підставі ст.28 КЗпП України за результатами випробування при прийнятті на роботу, підстава: заява ОСОБА_1 (а.с.22-23; 141-142).

Наказом №32к відокремленого підрозділу Комунального підприємства «Київпастранс» Служба колії від 26.03.2024 року «Про внесення змін до наказу №68п від 5.09.2023 року «Про припинення трудового договору» було змінено формулювання звільнення позивача ОСОБА_1 зі ст.28 КЗпП України за результатами випробування при прийнятті на роботу на підставу п.11, ч.1, ст.40 КЗпП України як встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято або виконуваній роботі протягом строку випробування. Пункт 2 наказу №32к зазначав, що слова «заява від ОСОБА_1 » замінити словами «доповідна записка начальника ВК ОСОБА_2 від 31.08.2023 року» (а.с.143-144).

Відповідно до змісту Постанови Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №826/27339/12, провадження №К/9901/15288/18 у період випробуваного терміну роботодавець з`ясовує професійні та ділові якості працівника, його здатності виконувати якісно і сумлінно свої обов`язки за трудовим договором. У разі якщо роботодавець в період випробування працівника прийде до негативного висновку щодо відповідності працівника роботі, яка йому доручається, він має право розірвати з працівником трудовий договір з причини незадовільного результату випробування. Прийняти таке рішення роботодавець має право у будь-який час протягом іспитового строку, в т.ч. не чекаючи дня закінчення цього строку. При цьому роботодавцеві надано право самостійно визначати, чи відповідає працівник роботі, на яку його прийнято. Висновок роботодавця про невідповідність працівника роботі має бути обґрунтованим і документально підтвердженим.

Згідно ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України.

Оскільки суд встановив, що позивачка ОСОБА_1 була прийнята на роботу без випробувального терміну, при цьому, відповідач не надав суду документального підтвердження про встановлення невідповідності працівника ОСОБА_1 займаній посаді, вона не притягувалась до дисциплінарної відповідальності з цих підстав, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наказ №68П відокремленого підрозділу Комунального підприємства «Київпастранс» Служба колії від 05.09.2023 року «про припинення трудового договору» про звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора з кадрів апарату управління відокремленого підрозділу Комунального підприємства «Київпастранс» Служба колії на підставі ст.28 КЗпП України (результати випробування при прийнятті на роботу) та наказ №32к відокремленого підрозділу Комунального підприємства «Київпастранс» Служба колії від 26.03.2024 року про внесення змін до наказу №68П відокремленого підрозділу Комунального підприємства «Київпастранс» Служба колії від 5.09.2023 року «про припинення трудового договору» підлягають скасуванню, а ОСОБА_1 необхідно поновити на посаді інспектора з кадрів апарату управління відокремленого підрозділу Комунального підприємства «Київпастранс» Служба колії з 06.09.2023 року.

Колегія суддів також погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для відмови у позові у зв`язку із пропуском звернення до суду.

Як регламентує ч.2, ст.233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

В Постанові Верховного Суду від 16.01.2018 року у справі №490/9707/14-ц (провадження №61-256св17) зроблено висновок, що в статті 234 КЗпП України не передбачається переліку поважних причин поновлення строку, оскільки їх поважність має визначатись в кожному випадку, залежно від конкретних обставин. Вочевидь, що як поважні причини пропуску строку, встановленого ч.1, ст.233 КЗпП України, мають кваліфікуватись ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

Як рекомендує абз.3, п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 6.11.1992 року якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку для звернення до суду, позивачка вказувала, що, реалізуючи своє право вона, у відповідності до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, вклалась у 3-х місячний термін, подавши позов 18.11.2023, який не з вини позивачки тривалий час знаходився у суді. Провадження у вказаній справі було закрито, оскільки третя особа у даній справі (відповідач у попередній позовній заяві), хоч і має окремі банківські рахунки, але все-таки не є самостійною юридичною особою, про що позивачка не знала, звертаючись до суду із позовом. А після того як суд своєю ухвалою повернув позов вказавши на правильно обраний позивачем спосіб захисту шляхом пред`явлення позову до належного відповідача, позивачка відразу подала відповідну позовну заяву.

Оскільки позивачка вперше подала позовну заяву про поновлення на роботі у листопаді 2023 року, у строки, визначені діючим законодавством, за якою ухвалою суду від 30.04.2024 року закрито провадження у справі, а наступного дня - 01.05.2024 року вона повторно подала аналогічний позов, але до іншого (належного) відповідача, позивачка пропустила строк звернення до суду з даним позовом з поважних причин.

За змістом ч.2, ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Як вбачається з довідки про доходи відокремленого підрозділу Комунального підприємства «Київпастранс» Служба колії від 09.05.2024 року №28-03/1518 заробітна плата ОСОБА_1 за липень 2023 року становила 7 836,13 грн, а за серпень 2023 року - 11 676 грн (а.с.149). Отже, середньоденний заробіток позивачкискладає 527,35 грн. Враховуючи кількість робочих днів протягом року від дати звільнення середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 109 688,80 грн. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки в порядку ч.2, ст.235 КЗпП України з відрахуванням всіх податків і обов`язкових платежів згідно діючого законодавства.

Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст.137 ЦПК України у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди крім інших вимог, передбачених цією статтею, має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Як роз`яснює п.13 Постанови Пленуму Верхового Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст.237-1 КЗпП (322-08) (набрала чинності 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Оскільки відповідач завдав позивачу психологічних переживань та моральних страждань незаконним звільненням з роботи, яке встановлено даним судовим рішенням, суд першої інстанції дійшов висновку, що при поновленні позивачки на роботі з відповідача необхідно стягнути 5 000 грн моральної шкоди, а в задоволенні стягнення решти суми необхідно відмовити. І такі висновки суду є правильними.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично повторюють доводи відзиву на позовну заяву, належна оцінка яким надана судом першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам та обґрунтовано дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргуКомунального підприємства «Київпастранс» залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено 12 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді В.В. Соколова

Т.О. Невідома