Справа № 175/2007/25
Провадження № 2-з/175/27/25
УХВАЛА

"18" лютого 2025 р. смт. Слобожанське

Суддя Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Журавель Т.С., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 а, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. Разом з позовною заявою була подана заява про забезпечення позову.

В обґрунтування поданої заяви зазначено, що 04.09.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зінковою Ю.Є. Відповідно до умов вказаного договору позикодавець при укладенні цього договору передав у власність позичальнику грошові кошти у розмірі 15 000 доларів США, що є еквівалентом 415 350,00 грн на день передачі за офіційним курсом НБУ. При цьому позичальник зобов?язався повернути надані кошти позикодавцеві у строк до 21.11.2021 року в порядку та на умовах, визначених договором. Натомість, станом на день звернення до суду, отримані кошти за договором позики повернуті не були. У зв`язку з тим, що сума заборгованості є досить значною та існує ризик того, що до винесення рішення суду позичальник з метою ухилення від виконання зобов`язань за договором позики відчужить належне йому нерухоме майно, що в подальшому унеможливить звернути стягнення на таке майно, позивач просить суд накласти арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Дослідивши матеріали заяви, суд доходить висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи, може вжити, передбачені ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суддя зауважує на тому, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

При цьому види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони здійснювати певні дії.

Таким чином цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Суддею встановлено, що представник позивача просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру, яка на праві власності належить ОСОБА_2 у, при цьому в обґрунтування заяви зазначила лише про ймовірну можливість відчуження вказаної квартири та не надала будь-яких доказів на підтвердження вищенаведеного.

Крім того, матеріали заяви не містять жодних доказів на підтвердження того, що існує загроза, що невжиття заходів забезпечення позову призведе в подальшому до ускладнення виконання рішення суду, зокрема, відсутня оцінка нерухомого майна та докази на підтвердження відсутності доходів у відповідачів.

На підставі викладеного, враховуючи те, що позивачем не наведено відповідного обґрунтування та не підтверджено жодними доказами, що невжиття заходів забезпечення позову призведе в подальшому до ускладнення виконання рішення суду по даній справі, а також докази на підтвердження того, що такі види забезпечення позову є співмірними з позовними вимогами, суддя доходить висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 149-153, 258-261 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заявиОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т. С. Журавель