Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/6824/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.02.2025 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Надопта А.А., за участю секретаря Стрижак О.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виноградівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В :

03.10.2024 р. позивач звернувся в суд з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача ОСОБА_2 . Останнім місцем її проживання було АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 залишила заповіт, яким все своє майно заповіла позивачу, своєму внуку, який прийняв спадщину в силу ст.1268 ЦК України.

Покійній бабі позивача на праві приватної власності належало таке нерухоме майно: житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . З часу відкриття спадщини весь ризик та тягар утримання цього нерухомого майна несе позивач

Через відсутність правовстановлюючого документу на будинок, позивач не може оформити спадщину нотаріально. Тому позивач змушений захищати своє право у судовому порядку шляхом визнання права.

В судове засідання позивач та його представник, адвокат Продан О.В., не з`явилися, подали до суду клопотання, якому позовні вимоги підтримали, обставини вказані в позовній заяві підтвердили

Представник відповідача до суду не з`явився, проте надав письмову заяву, в якій просив слухати справу у їх відсутності.

Третя особа, державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В., в судове засідання не з`явилася, причини неявки суд не повідомила.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог позивачки ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 21.08.2017 року. Останнім місцем її проживання було АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_2 , залишилося спадкове майно, яке складається, у тому числі, із житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . Такий рахується за спадкодавцем на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого Фанчиківською сільською радою 19.10.2005 року на підставі рішення виконавчого комітету №48 від 23.09.2005 року.

Згідно інформаційної довідки від 13.09.2024 року інвентаризаційна вартість майна станом на 2024 рік становить 221575 ( двісті двадцять одна тисяча п`ятсот сімдесят п`ять) гривень

Спадкодавець ОСОБА_2 на випадок своєї смерті залишила заповіт, який 30.07.2008 року за реєстровим №275 було посвідчено секретарем виконавчого комітету Фанчиківської сільської ради. Чоловік спадкодавця (дідо позивача) ОСОБА_4 , помер ще ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 16.12.2000 року.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.

Частиною 3 ст.1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1233 ЦК України (Поняття заповіту), визначено - «1. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті».

Стаття 1235 (Право заповідача на призначення спадкоємців цього ж кодексу - «1. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин».

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення вважаються її батьки, її чоловік або дружина, діти такої фізичної особи, у тому числі усиновлені. Членами сім`ї фізичної особи другого ступеня споріднення вважаються її рідні брати та сестри, її баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки (п.п. 14.1.263 ст. 14 Податкового кодексу України).

За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України, стаття 1268 ЦК України (Прийняття спадщини).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно до правової позиції, викладеної у Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27.09.2012 року № 10-1387/0/4-12 "Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування", вбачається, що у відповідності до ст. 2 ЗУ від "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" 1 липня 2004 року N 1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

За змістом листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Однак, згідно із правилами, встановленими Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (п. 4.15, 4.18), для видачі свідоцтва про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, необхідно подати правовстановлюючий документ та Витяг із Державного реєстру речових прав. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Крім того, у відповідності до п.5 ч.1 ст.19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили.

Відповідно до п. 26 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком, а згідно п.п.10 п.27 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою ( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

На підставі ст.ст. 392, 1218, 1268, 1297 ЦК України, керуючись ст.ст. 2, 4, 76-81, 89, 133, 141, 210, 259, 263-265, 273, п.15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , набуте в порядку спадкування за заповітом після смерті баби, ОСОБА_2 , право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з моменту його оголошення до Закарпатського апеляційного суду через Виноградівський районний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

ГоловуючийА. А. Надопта