Справа №443/689/24
Провадження №2/443/23/25
17 лютого 2025 року Жидачівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Сливки С.І.,
за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,
представника позивача адвоката Ощипка В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушення,
Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 17 січня 2025 року у справі №443/689/24 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушення задоволено частково.

Вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 300 000 гривень відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та 3000гривень витрат на сплату судового збору.В решті позовних вимог відмовлено.

В судовому засіданні 17.01.2025 представник позивача заявив про подання ним доказів витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

20.01.2025 представником позивача подано клопотання про долучення доказів на підтвердження витрат, пов`язаних з правовою допомогою адвоката, згідно якого розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 100 000 грн.

Також, 28.01.2025 представником позивача подано клопотання про ухвалення додаткового рішення, яким повернути частину коштів, сплачених при поданні позову, у розмірі 5000 грн., у зв`язку із тим, що позов було задоволено частково та стягнено 3000 грн. витрат на сплату судового збору, хоча при поданні позову було сплачено 8000 грн.

04.02.2025 представник відповідача подав заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просить відмовити у задоволенні клопотання представника позивача, у зв`язку із недоведеністю факту понесення витрат за надання правової допомоги. Крім того, ставить під сумнів дійсність договору про надання правової допомоги №19.04 від 24.01.2029, оскільки такий підписаний Богун В.Є. в інтересах ОСОБА_1 , однак не вказано жодних правових підстав такого представництва.

Представник позивача в судовому засіданні просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу та додатково повідомив, що розмір витрат у цій цивільній справі становить 50 000 грн. Крім того, вважає, що судовий збір у розмірі 5000 грн. сплачений надміру, оскільки судом вирішено стягнути з відповідача 300 000 грн. відшкодування моральної шкоди, а відтак і ціну позову слід розрахувати саме від задоволеної частини позовних вимог.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, однак відповідно до ч.4 ст.270 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду заяви.

При цьому, від імені адвоката Магарського М.З. 10.02.2025 на електрону адресу суду надійшло повідомлення про відкладення судового засідання. Однак таке повідомлення подано з порушенням ч.8 ст.43 ЦПК України, а саме не підписано електронним підписом, про що канцелярією суду складено акт №7 від 10.02.2025 «Про отримання документу в електронній формі без накладення кваліфікованого електронного підпису (КЕП), його невідповідності або недійсності, його підписання особою, яка не має такого права» та повідомлено адресата. А тому, зважаючи на вимоги ч.8 ст.43 ЦПК України, суд не бере до уваги згадане повідомлення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ст.246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Згідно вимог ч.3 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Вирішуючи вимогу про стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з такого.

За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує, зокрема чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (п.п.1,2 ч.3 ст.141 ЦПК України).

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача подано такі документи:

-Договір про надання правової допомоги №19.04 від 24.01.2019 (а.с.97);

-Додаток №3 до договору від 17.01.2025 (а.с.96);

-Витяг з акту №3 наданих послуг від 17.01.2025 (а.с.96 на звороті);

-Рахунок-фактура №01.25/04 від 17.01.2025 (а.с.95).

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

За приписами частини третьої статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З умов договору про надання правової допомоги №19.04 від 24.01.2019, укладеного між адвокатом Ощипком В.С. та ОСОБА_1 , вбачається, що клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання для надання правової допомоги здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні інтереси клієнта в обсязі та на умовах, встановлених цим договором та за усною домовленістю сторін без будь-яких обмежень зі сторони клієнта (п.1.1 договору).

На виконання доручення клієнта адвокат, зокрема:

забезпечує захист прав та охоронюваних законом інтересів клієнта під час розгляд цивільних, господарських, адміністративних та інших справ у загальних, спеціалізованих, третейських, інших судах України створених відповідно до законодавства та Верховному суді, ЄСПЛ (п.2.1.5 договору);

надає правову допомогу та здійснює захист прав, свобод і законних інтересів клієнта у кримінальному провадженні (п.2.1.8 договору).

Правова допомога адвоката здійснюється за умови попередньої оплати (авансу) (п.2.5 договору).

Розмір гонорару за надання правової допомоги, передбаченої п.2.1.1-2.1.4, 2.1.7-2.1.9 цього договору встановлюється за домовленістю сторін та оформляється додатками до даного договору (п.4.1 договору).

Розмір гонорару за надання правової допомоги, передбаченої п.2.1.5, 2.1.6 цього договору встановлюється за домовленістю сторін, а у справах, що мають майновий характер, додатково обумовлюється в розмірі не менше 8% від суми позову (п.4.2 договору).

Суми гонорару зазначаються адвокатом в актах про надання правової допомоги, які формуються в міру необхідності та вручаються безпосередньо клієнту або направляються засобами поштового чи комунікаційного зв`язку за його місцем знаходження (п.4.3).

Відповідно до додатку №3 від 17.01.2025 до договору №19.04 від 24.01.2019, сторони домовились про те, що загальна вартість послуг адвоката за цим договором у кримінальному провадженні №0000042 від 20.01.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.152 КК України, у Миколаївському районному суді, Львівському апеляційному суді по справі №443/487/19, а також по справі №443/689/24 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у Жидачівському районному суді Львівської області становить 100 000 грн.

Загальна вартість вказаних послуг включає в себе: консультації по даній справі, підготовка позовної заяви та аналіз отриманих документів, наданих іншою стороною, підготовка процесуальних документів за потреби, які адвокат подає самостійно, аналіз судової практики, підготовка до судових засідань, добирання до суду, очікування та участь у содових засіданнях.

20 000 грн. сплачено, що підтверджується копіями квитанцій до прибуткового ордеру, що містяться в матеріалах справи №443/487/19.

Суму 80 000 грн. клієнт сплачує на протязі 30 днів з моменту набрання законної сили ухваленого рішення Жидачівським районним судом Львівської області у справі №443/689/24.

Як видно з витягу з акту №3 наданих послуг від 17.01.2025 до договору №19.04 від 24.01.2019, загальна вартість послуг за вказаним договором із врахуванням 20 судових засідань у Миколаївському районному суді по кримінальному провадженні, 7 судових засідань у Львівському апеляційному суді, написання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди та 6 судових засідань у Жидачівському районному суді Львівської області із врахуванням часу, затраченого на консультації та дорогу становить 100 000 грн.

Відповідно до рахунку-фактури №01.25/04 від 17.01.2025, вартість послуг наданих адвокатом у кримінальному провадженні №0000042 від 20.01.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.152 КК України, у Миколаївському районному суді, Львівському апеляційному суді по справі №443/487/19, а також по справі №443/689/24 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у Жидачівському районному суді Львівської області становить 80 000 грн.

Разом з тим, ні у договорі по надання правової допомоги, ні у витягну з акту наданих послу, ні у додатку №3 до договору не зазначено чи вартість послуг адвоката є гонораром у фіксованому розмірі (твердій грошовій сумі) чи погодинній оплаті.

Також, у договорі про надання правової допомоги №19.04 від 24.01.2019 в п.5.2 прописано, що клієнт зобов`язується оплачувати адвокату вартість наданих послуг або вартість їх окремих етапів своєчасно, в повному обсязі відповідно до умов договору. Моментом виконання обов`язку клієнтом з оплати послуг за цим договором вважається дата оплати клієнтом 100% вартості послуг або їх окремого етапу, визначеного договором та обумовленого гонорару.

Будь-якого іншого порядку оплати послуг адвоката вказаний договір не визначає.

Як вбачається із поданих представником позивача вищеописаних документів, у таких вказується загальний перелік наданих послуг адвоката за сукупний розмір витрат за надання правової допомоги і у кримінальному провадженні №0000042 від 20.01.2019 (справа №№443/487/19), розгляд якого здійснювався Миколаївським районним судом Львівської області та Львівським апеляційним судом, і у цивільній справі №443/689/24, розгляд якої здійснювався Жидачівським районним судом Львівської області.

У наданих документах окремо та зрозуміло не розписано робіт (наданих послуг) і їх вартість, наданих адвокатом при розгляді кримінального провадження №0000042 від 20.01.2019 (справа №443/487/19) та при розгляді цивільної справи №443/689/24.

При цьому, статтями 124-126 КПК України перебачено порядок розподілу судових витрат у кримінальному провадженні

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі №598/1781/17 зроблено висновок про те, що питання розподілу процесуальних витрат у кримінальному проваджені може вирішуватись не тільки у формі обвинувального вироку суду, а й ухвали.

Також Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 05.04.2021 у справі № 328/1109/19 зробила висновок відповідно до якого процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Приписами ст.118 КПК встановлено, що процесуальні витрати складаються з: витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Натомість положення, які стосуються цивільного позову, визначені Главою 9 КПК. Це свідчить про різну правову природу процесуальних витрат та шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням.

Тобто йдеться про вирішення питання, пов`язаного із процесуальними витратами у зв`язку зі здійсненням кримінального провадження, а не у зв`язку з вирішенням цивільного позову. При цьому процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Таким чином, оскільки це питання може вирішити відповідно до положень ч. 5 ст. 534 КПК суд, який прийняв остаточне рішення у кримінальному провадженні без вирішення питання про розподіл процесуальних витрат, потерпіла може повторно звернутися із відповідним клопотанням до суду першої інстанції, який постановив ухвалу про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності та закрив кримінальне провадження щодо нього.

Процесуальні витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (п.29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 462/6473/16-ц, п.45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц, п.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18).

Отож, питання про розподіл процесуальних витрат має бути вирішено в порядку кримінального судочинства при ухваленні будь-якого рішення, яким закінчується розгляд справи та позивач не позбавлений на даний час можливості звернутись за вирішенням питання стягнення на його користь з відповідача процесуальних витрат (витрат на правничу допомогу), понесених ним у кримінальній справі, в порядку кримінального судочинства, зокрема в порядку виконання судових рішень, передбаченому КПК України.

Як видно із наявного в матеріалах кримінального провадження (справа №443/487/19) акту №1 наданих послуг від 12.04.2019 до договору №19.04 від 24.01.2029, вартість наданих у цьому кримінальному провадженні послуг становить 25 800 грн., зокрема: складання цивільного позову 2400 грн. (1200 грн/год.), попередня оплата за представництво в суді 9800 грн. (1200 грн./год.) (Т.1 а.с.76 справи №443/487/19).

ОСОБА_1 оплатила надані послуги правової допомоги у сумі 20000 грн., що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордера №191 від 28.01.2019 та №192 від 10.04.2019 (а.с.75 справи №443/487/19).

Зважаючи на наведені вище обставини, а також на те, що питання щодо стягнення витрат на правову допомогу судом не вирішувалося в рамках кримінального провадження №0000042 від 20.01.2019 (справа №443/487/19), такі витрати не можуть бути стягнуті з відповідача за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства, а отже така вимога не підлягає до задоволення.

Також, як уже вказувалось вище, у наданих документах окремо не розписано робіт (наданих послуг) та їх вартості, наданих адвокатом при розгляді кримінального провадження (справа №443/487/19) та при розгляді цивільної справи №443/689/24, позивачем лише вказана сукупна вартість наданих послуг адвоката без чіткого та зрозумілого викладу вартості наданих послуг саме у цій цивільній справі, зокрема участі у судових засіданнях.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, що узгоджується з висновками, викладеними додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі 755/9215/15-ц (пункт 21).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (вказаний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц та від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18).

Отож, суд вважає, що представником позивача не доведено належними, достовірними та достатніми доказами розміру витрат на правову допомогу у цій цивільній справі, тобто такий не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), отже їх розмір є необґрунтованими.

Разом з тим, дотримуючись засад розумності та справедливості, беручи до уваги те, що адвокатом Ощипком В.С. фактично було надано послуги ОСОБА_1 , зокрема шляхом подання позовної заяви до суду та участі в судових засіданнях при розгляді цивільної справи №443/689/24 в Жидачівському районному суд Львівської області (10.06.2024, 26.06.2024, 03.09.2024, 27.09.2024, 12.12.204, 17.01.2025), суд приходить до переконання, що зважаючи на кількість судових засідань, їх тривалість (сукупна тривалість 53 хвилини), те що позовна заява за своїм змістом та обставинами, викладеними у такій, є близькою до цивільного позову, який був поданий при розгляді кримінального провадження (справа №443/487/19), тобто підготовка цього позову не потребувала витрачання значного часу та зусиль, з відповідача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

Одночасно, щодо доводів представника відповідача про те, що у договорі №19.04 від 24.01.2019 не вказано правових підстав, на яких договір укладав ОСОБА_3 , що ставить під сумнів дійсність такого правочину, то суд такі відхиляє, оскільки як видно із п.11.11 згаданого договору, такий укладений у відповідності до ч.4 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно якої договір про надання правничої допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Також, у договорі зазначено, що такий укладений ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 .

Щодо вимоги про повернення судового збору, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Згідно ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною 1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі:

1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом;

2) повернення заяви або скарги;

3) відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі;

4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням);

5) закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Як видно з матеріалів справи №443/689/24, сума заявлених позивачем позовних вимог становила 800 000 грн., а відтак сума судового збору за подання позовної заяви становила 8 000 грн. (1% ціни позову).

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 17 січня 2025 року у справі №443/689/24 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушення задоволено частково.

Вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 300 000 гривень відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Також вирішено питання розподілу судових витрат в частині судового збору та стягнено з відповідача на користь позивача 3000гривень витрат на сплату судового збору, пропорційнорозміру задоволених позовних вимог.

В решті позовних вимог відмовлено.

Отож, оскільки справу №443/689/24 розглянуто по суті з винесенням рішення та вирішено питання розподілу витрат на сплату судового збору, клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Ощипка В.С. про повернення частини сплаченого при поданні позову судового збору у розмірі 5000 грн. задоволенню не підлягає.

Більше того, заявником не наведено жодних, передбачених Законом України «Про судовий збір», підстав для повернення судового збору.

Покликання представника позивача на те, що судовий збір в розмірі 5000 грн. є таким, що сплачений надміру, є цілком безпідставними, оскільки відповідно до змісту п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України, ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, тобто такою, що заявляється позивачем до стягнення з відповідача, а не такою, що присуджено до стягнення рішенням суду за результатами розгляду справи по суті, та в свою чергу це відповідає положенням ст.141 ЦПК України щодо пропорційності стягнення судового збору розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.,134, 137, 141, 246, 270, 354,355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) 3 000 (три тисячі) гривень витрат на правову допомогу. Відмовити у задоволенні клопотання предстаника ОСОБА_1 адвоката Ощипка Володимира Степановича про повернення судового збору. Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення). Учасник справи, якому повне додаткове рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного додаткового рішення суду. Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Головуючий суддя Сливка С.І.