Провадження № 2/357/1450/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого - судді Бондаренко О.В., за участю секретаря судового засідання Каплічної Ж.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

18.10.2024 представник позивача звернувся до суду з даним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 28.10.2024, мотивуючи тим, що згідно особового рахунку № НОМЕР_1 , відповідачі за період з 01.03.2018 по 01.10.2024 мають заборгованість за послуги з централізованого опалення та абонентського обслуговування у розмірі 35922,30 грн. У добровільному порядку зобов`язання щодо сплати коштів за надані послуги у повному обсязі відповідачі не виконують. КП БМР «Білоцерківтепломережа» їм було надіслано претензію про наявність заборгованості з вимогою сплатити у добровільному порядку, але відповідачі не відреагували на дану пропозицію та не сплатили борг. Тому, просив у судовому порядку стягнути з відповідачів на користь КП БМР «Білоцерківтепломережа» заборгованість у розмірі 35922,30 грн за період 01.03.2018 по 01.09.2024 у дольовому порядку а саме: 1/2 з ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 17961,15 грн та 1/2 з ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 17961,15 грн; стягнути з відповідачів суму, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів в розмірі 2987,57 грн, та три відсотки річних в сумі 1202,03 грн за період 01.03.2021 по 23.02.2022 в дольовому порядку, а саме: 1/2 з ОСОБА_1 суму, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів в розмірі 1493,79 грн та три відсотки річних в сумі 601,02 грн та 1/2 з ОСОБА_2 суму, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів в розмірі 1493,78 грн, та три відсотки річних в сумі 601,01 грн; стягнути з відповідачів суму, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів в розмірі 183,02 грн та три відсотки річних в сумі 80,14 грн за період 01.01.2024 по 01.09.2024 у дольовому порядку, а саме: 1/2 з ОСОБА_1 суму, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів у розмірі 91,51 грн та три відсотки річних в сумі 40,07 грн, та 1/2 з ОСОБА_2 суму, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів в розмірі 91,51 грн, та три відсотки річних в сумі 40,07 грн, стягнути з відповідачів витрати на оплату судового збору в розмірі 3028,00 грн.

20.11.2024, після отримання відповіді на запит з відділу обліку та моніторингу інформації ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачів, судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позову заяву, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 13.01.2025 11:30 год.

13.01.2025 представник позивача за довіреністю Томищ Алла Миколаївна подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі.

13.01.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення засідання на 18.02.2025 10:30 год, згідно ч.2 ст. 223 ЦПК України.

13.01.2025 відповідачка ОСОБА_2 подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі.

04.02.2025 відповідач ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі, положення ст. 206 ЦПК України йому відомі та зрозумілі, крім того, зазначив, що він у вказаній квартирі не проживає.

04.02.2025 відповідач ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій просив попередню його заяву про визнання позову не розглядати та не брати до уваги, оскільки він бажає отримати правову допомогу.

12.02.2025 відповідачі подали до суду відзиви на позовну заяву, у яких зазначили, що позов визнають частково, не заперечують проти задоволення позову у межах строку позовної давності, просили відмовити у задоволенні позовних вимог за період часу з березня 2018 року по вересень 2021 року. КП БМР «Білоцерківтепломережа» звернулося із позовом 18.10.2024, тому вони не заперечують проти стягнення суми коштів починаючи з жовтня 2021 року, а саме з кожного по 1/2 частині боргу по 12233,86 грн, інфляційних втрати по 379,35 грн та 3% річних по 115,75 грн, всього з кожного по 12729,00 грн, а в іншій частині вимог відмовити. Також, просили проводити розгляд справи за їх відсутності.

18.02.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, якою прийнято до розгляду відзив на позов ОСОБА_2 та відзив на позов та ОСОБА_1 , які подані 12.02.2025, та залишено без розгляду заяви відповідачів, які подані 13.01.2025 та 04.02.2025.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце засідання повідомлені належним чином.

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України за умов неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому,що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Встановлено, що згідно рішення Білоцерківської міської ради від 23.12.2005 року за №388 виконавцем послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання у житловому фонді комунальної власності м. Біла Церква є КП БМР «Білоцерківтепломережа», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановами: № 1392 від 09.11.2017, № 1738 від 10.12.2018, № 2244 від 30.11.2020 установила тарифи з централізованого опалення, що надається КП БМР «Білоцерківтепломережа», як виконавцем вказаної послуги для населення м. Біла Церква, що підтверджується матеріалами справи (а.с.11-12), інформацією розміщеної на офіційному сайті НКРЕКП - https://www.nerc.gov.ua та офіційному сайті КП БМР «Білоцерківтепломережа» - http://bctm.com.ua.

Згідно відомостей з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області (а.с. 27,28), відповідачі: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрованими по Київській області не значаться.

З рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення (а.с.35,36) та відзивів на позовну заяву (а.с.57-63), вбачається, що відповідачі: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 9), право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстроване 18.11.2004 за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , по 1/2 частині за кожним, на підставі договору купівлі - продажу від 22.10.2004 за № 4-5051, посвідченого нотаріусом Першої Білоцерківської державної нотаріальної контори.

Згідно розрахункового листа абонента по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритого за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_2 (а.с. 4-5), вбачається наявність заборгованості за послуги з централізованого опалення та абонентського обслуговування у розмірі 35922,30 грн, яка утворилася за період з 01.03.2018 по 01.10.2024, оскільки у вказаний період відповідачами не сплачувалися кошти за надані послуги у повному обсязі.

З матеріалів справи (а.с. 10), вбачається, що позивач, в порядку досудового врегулювання спору, направляв відповідачам претензію від 08.10.2024, з вимогою щодо сплати заборгованості, однак, вони жодних дій щодо спати боргу не вчинили.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» від 09.07.2010 за № 2479-VI, органом державного регулювання у сфері комунальних послуг є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно із ч.1 п.1 ст. 6 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» від 09.07.2010 за № 2479-VI, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг бере участь у формуванні та реалізації державної політики у сфері теплопостачання і централізованого водопостачання та водовідведення.

У відповідності до п.3 ч.2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 (далі - Закон № 2189-VIII), виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація.

Згідно п.6 ч.1 ст. 1 Закон № 2189-VIII, індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VІІІ від 09.11.2017, ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

П.п. 1,2 ст. 7 Закону Закон № 2189-VIII покладено обов`язок на індивідуального споживача щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

У відповідності до ч.1, 3 ст. 9 Закону Закон № 2189-VIII, споживач здійснює оплату за спожиті житлово - комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та /або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Отже, згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. (висновок Верховного Суду викладений у постанові від 14.02.2018 року у справі № 462/6393/15-ц), а враховуючи, що відповідачі є співвласниками нерухомого майна, відповідно до вказаного закону вони є індивідуальними споживачами та зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у встановлені строки.

Відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Це узгоджується з положеннями ст. 11 ЦК України, відповідно до якої, цивільні права і зобов`язання виникають не тільки з основ передбачених законодавством, а також з дій громадян. Такими діями відповідача є фактичне користування послугами, що надаються позивачем.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ч.1, ч. 4 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує.

Згідно із ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ч.1, ч.2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст.360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Отже, згідно вищенаведених правових норм обов`язком відповідачів, як співвласників житлового приміщення, є своєчасна оплата комунальних послуг, згідно затверджених в установленому порядку тарифів з дотриманням вимог законодавства, якими передбачено обов`язок сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а відповідачі допустили порушення вимог законодавства, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за послуги з централізованого опалення та абонентського обслуговування, яка підлягає стягненню з них на користь позивача в рівних частинах з кожного.

У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Як роз`яснив Верховний Суд України у правовій позиції від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15, закріплена в пункті 10 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово - комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми, полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, що також зазначено у правовій позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц.

В даному випадку, факт порушення відповідачами зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати за надані житлово - комунальні послуги встановлений, а наявність непогашеної заборгованості перед виконавцем послуг підтверджується матеріалами справи.

З наданого позивачем розрахунку (а.с. 6-8), вбачається, що за період 01.03.2018 по 23.02.2022 сума, на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляційних процесів становить 2987,57 грн, а 3% річних 1202,03 грн; за період з 01.01.2024 по 01.10.2024 сума, на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляційних процесів становить 183,02 грн, а 3% річних 80,14 грн.

Відповідачі заперечуючи проти позову, заявили про застосування строку позовної давності до позовних вимог заявлених за період з березня 2018 року по вересень 2021 року.

Так, ст. 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України строк позовної давності переривається разом з учиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Як встановлено судом, відповідачами не сплачувалися кошти на надані послуги щомісячно у визначеному розмірі, а з вказаного вище розрахункового листа абонента по особовому рахунку № НОМЕР_1 , вбачається, що за період з 01.03.2018 по 30.09.2021 наявні сплати коштів на надані послуги у більшому розмірі та у між опалювальний період, що свідчить про визнання боргу та обов`язку сплати коштів на надані послуги з централізованого опалення та абонентського обслуговування, адже коли особа вносить плату за комунальні послуги, вона вказує відповідний місяць, і виконавець зобов`язаний зарахувати кошти саме за місяць, указаний у платіжному документі, а якщо особа не вказує місяць оплати або вносить суму більшу, ніж нараховано, виконавець на власний розсуд може віднести надлишок та непозначену суму до сплати заборгованості за попередні періоди.

Крім того, згідно п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами внесеними постановою КМУ від 19.08.2022 №928) встановлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 19 грудня 2020 року до 30 червня 2023 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Таким чином, враховуючи вказані обставини, позовна давність (три роки) на момент звернення з позовом до суду не сплинула і тривала до закінчення дії карантину в Україні 30.06.2023.

Також, згідно п. 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Так, Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 24 лютого 2022 року було введено в Україні воєнний стан, який діє і на даний час.

Таким чином, враховуючи вказані обставини, позовна давність (три роки) на даний час не сплинула і буде тривати щонайменше аж до закінчення дії воєнного стану в Україні.

Отже, підстави для застосування судом строку позовної давності у три роки відсутні.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позов обґрунтований, тому підлягає до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Оскільки, позивачем при зверненні до суду були понесені судові витрати у розмірі 3028,00 грн, які документально підтверджені (а.с.1), то такі витрати підлягають стягненню з відповідачів, у рівних частинах з кожного, на користь позивача, враховуючи також те, що до суду не надано доказів на підтвердження підстав для звільнення відповідачів від сплати судового збору.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст. 67,68,162 ЖК України, ст. 319, 322, 355, 360, 525, 526, 625 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ від 09.11.2017, ст. 4, 12, 76 81, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» (, місцезнаходження: 09117, Київська область, м. Біла Церква, вул. Мережна, 3) до ОСОБА_1 (дата народження та РНОКПП відсітні у справі, місце проживання: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ,РНОКПП: відсутній у справі, місце проживання: АДРЕСА_3 ), про стягнення заборгованості, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» заборгованість за послуги з централізованого опалення та абонентського обслуговування за період з 01.03.2018 по 01.10.2024 у розмірі 17961,15 грн, за період з 01.03.2018 по 23.02.2022 суму, на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляційних процесів, у розмірі 1493,79 грн та 3 % річних у розмірі 601,02 грн; за період з 01.01.2024 по 01.10.2024 суму, на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляційних процесів, у розмірі 91,51 грн та 3% річних у розмірі 40,07 грн, усього 20187,54 грн (двадцять тисяч сто вісімдесят сім гривень 54 копійки).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» заборгованість за послуги з централізованого опалення та абонентського обслуговування за період з 01.03.2018 по 01.10.2024 у розмірі 17961,15 грн, за період з 01.03.2018 по 23.02.2022 суму, на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляційних процесів, у розмірі 1493,79 грн та 3 % річних у розмірі 601,02 грн; за період з 01.01.2024 по 01.10.2024 суму, на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляційних процесів, у розмірі 91,51 грн та 3% річних у розмірі 40,07 грн, усього 20187,54 грн (двадцять тисяч сто вісімдесят сім гривень 54 копійки).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1514,00 грн (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1514,00 грн (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень 00 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено 18.02.2025.

Суддя: О. В. Бондаренко