Єдиний унікальний номер судової справи: 477/2207/24
Номер провадження 22-ц/812/412/25 Суддя - доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

за участю - ОСОБА_1 , її представника - адвоката Білова І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , подану в її інтересах

адвокатом Біловим Ігорем Валентиновичем

на ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 січня 2025 року, постановлену під головуванням судді - Саукової А.А., в приміщенні того ж суду по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області - Воробйова Тетяна Анатоліївна, Миколаївська районна державна адміністрація про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт того, що ОСОБА_2 , є рідною сестрою ОСОБА_3 та те, що при реєстрації народження ОСОБА_4 в актовому записі №2814 від 30 червня 1981 року, що складений міським відділом ДРАЦС ММУЮ, у прізвищах дитини та батьків наявна помилка замість прізвища « ОСОБА_5 » зазначено « ОСОБА_6 ».

Встановлення даного факту заявниці необхідно для отримання свідоцтва про спадщину після смерті її двоюрідного племінника - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 02 вересня 2024 року до участі у справі залучено Миколаївську районну державну адміністрацію в якості заінтересованої особи.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Воробйова Тетяна Анатоліївна, Миколаївська районного державна адміністрація про встановлення факту, що має юридичне значення - залишено без розгляду.

Залишаючи без розгляду заяву ОСОБА_1 на підставі ч.6 ст. 294 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що такий спір належить вирішувати у порядку позовного провадження, оскільки встановлення факту пов`язане з вирішення спору про право.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, адвокат Білов І.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на її незаконність та на те, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права, просив її скасувати та постановити рішення яким задовольнити заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, який має юридичне значення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заявниця, яка є єдиним спадкоємцем звернулась із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Однак не може отримати спадок, оскільки немає можливості підтвердити спорідненість своєї матері ОСОБА_7 (до шлюбу ОСОБА_8 ) та її рідного брата ОСОБА_3 . У даному випадку спір про право відсутній, майно, що є спадковим не визнано відмерлою спадщиною та на нього не заявляє право будь-яка сторона. Визнання факту родинних відносин само по собі не тягне за собою визнання права власності.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю - доповідача, заявницю та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржувана ухвала в повній мірі не відповідає.

Залишаючи без розгляду заяву ОСОБА_1 на підставі ч.6 ст. 294 ЦПК України, суд першої інстанції вважав, що такий спір належить вирішувати у порядку позовного провадження, оскільки встановлення факту пов`язане з вирішення спору про право.

Між тим з таким висновком суду в повній мірі погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних юридичних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Пунктом 5 частини другої вказаної статті передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

При цьому процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість виникнення у майбутньому.

У постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 139/122/14-ц (провадження № 61-3238св22) вказано, що під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів відсутній спір про право.

У постанові Верховного Суду від 04 січня 2023 року у справі № 198/99/15-ц (провадження № 61-7049св22) зазначено, що згідно з частиною шостою статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Отже, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

У даній справі встановлено, що, звертаючись до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, ОСОБА_1 просила встановити факт, що має юридичне значення, встановлення якого необхідно їй для прийняття спадщини.

Свою заяву ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що після звернення із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Воробйової Т.А. нею було отримано постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 .

Зі змісту постанови приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Воробйової Т.А. від 21 серпня 2024 року № 90/02-31/02-14 вбачається, що розглянувши заяву ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, повідомлено, що свідоцтво про право на спадщину у спадковій справі № 07/2024 ОСОБА_1 видано бути не може, оскільки нею не надано належних документів, що підтверджують родинні відносини між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 .

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що встановлення факту родинних відносин, є необхідним для реалізації ОСОБА_1 права на спадкування.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Залишаючи заяву ОСОБА_1 без розгляду з підстав того, що встановлення факту пов`язане з вирішення спору про право, суд першої інстанції не встановив, між ким саме існує спір про право. Отже, такі висновки суду є передчасними.

Крім того, суд не зазначив, хто є спадкоємцями у порядку, передбаченому нормами ЦК України, які б оспорювали право ОСОБА_1 на прийняття спадщини.

Встановлення даного факту має для заявниці юридичне значення, оскільки від його встановлення залежить можливість реалізації нею свого права на спадщину.

За такого, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу та знайшли своє підтвердження за матеріалами справи.

Пунктом 6 ч.1 ст. 374 ЦПК України та пунктом 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали суду з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 379, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах адвокатом Біловим Ігорем Валентиновичем - задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 січня 2025 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 19 лютого 2025 року.