ПОСТАНОВА

Іменем України

16 січня 2025 року м. Кропивницький

справа № 404/4204/24

провадження № 22-ц/4809/108/25

Кропивницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.,

при секретарі Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 серпня 2024 року та на додаткове рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 серпня 2024 року (суддя Варакіна Н.Б.) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

встановив:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 24.02.2024 він здійснював перевезення пасажирів на належному йому транспортному засобі марки HYUNDAI ELANTRA, державний номерний знак НОМЕР_1 . Приїхавши за адресою замовлення: м. Кропивницький, вул. С.Сенчєва, 55, він зустрів ОСОБА_1 , який перебував в нетверезому стані з відкритою пляшкою алкогольного напою. На його заперечення щодо посадки в автомобіль з відкритою пляшкою пива, відповідач почав висловлювати своє невдоволення та проявляв агресію, внаслідок він умисно пошкодив автомобіль намагаючись виламати двері, вивернувши їх у зворотній бік.

Позивач вказав, що на місце події за його зверненням була викликана поліція, про що Кропивницьким РУП ГУНП в Кіровоградській області було зареєстровано повідомлення до ІКС ІПНП за № 7461 від 24.02.2024 року. В ході відпрацювання звернення працівниками поліції відповідач підтвердив факт пошкодження майна та додав, що готовий відшкодувати всі завдані збитки.

Зазначав, що 29.02.2024 для визначення точної суми матеріальних збитків, завданих майну внаслідок неправомірних дій відповідача, він звернувся до Кропивницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України для проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи. Відповідно до висновку експерта вартість відновлювального ремонту транспортного засобу станом на 04.05.2023 складає 51412,29 грн, а вартість матеріального збитку, завданого транспортному засобу позивача, пошкодженого внаслідок неправомірних дій третіх осіб, станом на 24.02.2024 складає 26167,29 грн.

Крім того, позивач вказав, що внаслідок неправомірних дій відповідача, йому також було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 25000 грн, та полягає у душевних стражданнях, внаслідок пошкодження належного йому автомобіля, який був придбаний незадовго до початку повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну, був вагомою ціллю в його житті, задля якої він тривалий час наполегливо працював.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 77579,58 грн. та моральну шкоду в розмірі 25000 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 серпня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди 68949,58 грн. та у відшкодування моральної шкоди 10000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1211,20 грн. та витрати за проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи в розмірі 11359,20 грн.

В задоволенні вимог в частині стягнення 8630,00 грн матеріальної шкоди та 15000,00 грн моральної шкоди відмовлено.

Додатковим рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 серпня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12700,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_1 подав апеляційні скарги, в яких просив скасувати ухвалені судом рішення, з підстав неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що він не був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, призначеного на 01.08.2024, що позбавило його можливості заявити клопотання про допит експерта. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно стягнув вартість відновлювального ремонту у розмірі 51412,29 грн та вартості матеріального збитку у розмірі 26 167,29 грн, за виключенням вартості скла та витрат на його встановлення - 8630 грн. Також вказує, що стягнута судом першої інстанції сума 10 000 грн в рахунок моральної шкоди необґрунтована, якими його діями заподіяна моральна шкода позивачу, при цьому судом не враховано їх переписку, яка долучена до відзиву, де він добровільно намагався вирішити спір. Крім того, при стягненні з нього на користь позивача витрат на правничу допомогу, судом першої інстанції не було враховано його заяву про зменшення розміру витрат на 50 %.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, серед іншого, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 16 ЦК України (п.п. 8-9) передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за спричинення позадоговірної шкоди визначено статтею 1166 ЦК України.

Згідно із частинами 1, 2статті 1166 ЦК України майнова шкода,завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: а) позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок; б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 липня 2022 року у справі № 753/15095/17 (провадження № 61-16500св20)).

Частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23)).

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діянь її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями її заподіювача та вина останнього у її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює шкоду та з чого він виходить.

Тобто, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги та несе тягар доведення перед судом розміру завданої шкоди (зменшення або знищення майна), яке належить йому на праві власності.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником транспортного засобу HYUNDAI ELANTRA, державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.10).

24.02.2024 ОСОБА_1 було пошкоджено належний позивачу автомобіль, що підтверджується довідкою дільничного офіцера поліції Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області від 12.03.2024 та не заперечується відповідачем (а.с.12).

Відповідно до висновку експерта Кропивницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України за результати проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи № 464/24-27 від 10.04.2024 року встановлено, що ринкова вартість КТЗ Hyundai Elantra, реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 24.02.2024 року складає: 404784,89 грн. Вартість відновлювального ремонту КТЗ Hyundai Elantra, реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 04.05.2023 року складає: 51412,29 грн. Вартість матеріального збитку власника завданого власнику КТЗ Hyundai Elantra, реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок неправомірних дій третіх осіб, станом на 24.02.2024 року складає: 26167,29 грн.

Суд першої інстанції встановивши наявність вини відповідача у заподіянні майнової шкоди позивачу шляхом пошкодження належного йому автомобіля, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 68 949,58 грн в рахунок відшкодування майнової шкоди, яка складається з вартості матеріального збитку та вартості відновлювального ремонту, за вирахуванням вартості заднього скла автомобіля та робіт по його заміні 8630 грн.

З таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд погодитися не може з огляду на таке.

Способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого передбачені статтею 1192 ЦК України.

Згідно ч.ч.1, 2 цієї статті, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин.

Відповідно до п.п.2.3., 2.4. Методики, вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Отже, розміром шкоди, який підлягає відшкодуванню є вартість відновлювального ремонту. Тоді як суд першої інстанції задовольнив позов як в частині відшкодування матеріального збитку так і в частині відшкодування вартості відновлювального ремонту.

Тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення майнової шкоди підлягає зміні.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного стягнення моральної шкоди не заслуговують на увагу суду, оскільки винними діями відповідача було пошкоджено належний позивачу автомобіль, що призвело до сильних душевних страждань, додаткових зусиль для організації свого життя, при цьому апеляційний суд враховує той факт, що позивач використовував автомобіль для заробітку, а тому здійсненні відповідачем пошкодження транспортному засобу перешкоджали певний час його використанню. З огляду на це, апеляційний суд вважає, що вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності дійшов правильного висновку, що розмір моральної шкоди в сумі 10 000 грн є достатнім для компенсації позивачу негативних наслідків морального характеру.

Що стосується доводів апеляційної скарги про зменшення розміру витрат на правову допомогу слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, подана відповідачем заява про зменшення розміру витрат на правову допомогу не дає підстав для висновку про неспівмірність заявлених витрат на правову допомогу із складністю справи та виконаних адвокатом робіт. Посилання на те, що угода про надання правової допомоги від 25.04.2024 є неукладеною, з огляду на те, що не визначено вартості правової допомоги є безпідставними.

Так, відповідно до п. 5 Угоди про захист (представництво) та надання правової допомоги від 25.04.2024, вартість правової допомоги, інші витрати та порядок їх оплати, в тому числі за вивчення справи, тривалість, за результат, погодинна оплата роботи адвоката, витрати по відрядженню, витрати по оплаті роботи спеціаліста, тощо, та підставі для розірвання цієї угоди, регулюються окремою додатковою угодою.

Додатковою угодою від 25.04.2024 визначено вартість послуг надання правової допомоги 12 700 грн.

Отже, оплата (гонорар) за надані юридичні послуги (правничу допомогу) визначена як фіксована за домовленістю сторін у розмірі 12 700 грн, яка сплачена позивачем 01.05.2024 (а.с.57).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 127000 грн, тому підстави для скасування додаткового рішення відсутні.

Також є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про зменшення витрат пов`язаних із замовленням експертизи.

Частинами шостою-восьмою статті 139 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження витрат на проведення експертизи, позивач надав квитанцію про сплату 11359, 20 грн.

Колегія суддів вважає, що заявлена суму витрат, пов`язаних із залученням перекладачів, співмірна зі складністю виконаної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.

Інша сторона вказаних обставин належно не спростувала, а доводи заяви про зменшення витрат на 50 % носять характер припущень, тому підстави для зменшення витрат на проведення експертизи відсутні.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення майнової шкоди та судового збору.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої, другої, шостої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 725,02 грн та з позивача на користь відповідача за подання апеляційної скарги в сумі 269 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 серпня 2024 року задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 серпня 2024 року змінити в частині розміру стягненої майнової шкоди та судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування майнової шкоди 51 412,29 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання позовної заяви 725,02 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги 269 грн. 00 коп.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 серпня 2024 року залишити без задоволення, а додаткове рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12.02.2025.

Судді:

О.А.Письменний О.Л. Дуковський Л.М. Дьомич