Справа № 643/2415/25
Провадження № 2/643/2474/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2025 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Поліщук Т.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою,-

ВСТАНОВИВ:

14.02.2025 ОСОБА_1 в особі представника адвоката Шох К.А. звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 між співвласниками, а саме:

- виділити у користування ОСОБА_1 житлову кімнату «5», площею 14,6 кв.м., житлову кімнату «6» площею 17,7 кв.м, житлову кімнату «7», площею 14,3 кв.м., коридор «8» площею 7,6 кв. м., вбиральня «9», площею 2,5 кв.м., лоджію площею 1,4 кв.м.;

- виділити у користування ОСОБА_2 коридор «2» площею 8,6 кв.м., житлову кімнату «3» площею 25,7 кв.м., ванну кімнату «4», площею 3,8 кв.м.;

- у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити коридор «1» площею 3,6 кв.м.

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за відступ від ідеальної частки у нерухомому майні у зв`язку із зменшенням розміру належної ОСОБА_2 частки квартири при встановленні порядку користування спільним майном, у сумі 225 755,00 грн.

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані із розглядом справи у суді першої інстанції, а саме: 21 000,00 грн. - витрати на професійну правничу допомогу, 20 446,56 грн. - витрати на проведення експертного дослідження.

Крім того, у позовній заяві представник позивача ОСОБА_1 адвокат Шох К.А. прохає звільнити позивачку від сплати судового збору на підставі ч.ч.1,2 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір», посилаючись на те, що позивачка є пенсіонером за віком, судовий збір, який підлягає сплаті за подання позовної заяви про встановлення порядку користування квартирою перевищує 5 % розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік, що є підставою для звільнення від сплати судового збору, на підтвердження чого до матеріалів справи додано довідку про розмір пенсії позивачки за період січень 2024 року грудень 2024 року.

Ознайомившись з клопотанням про звільнення від сплати судового збору та доданими до нього доказами, приходжу до висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Виходячи зі змісту ч. ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати, враховуючи майновий стан сторони.

Проте, вказаною нормою Закону передбачено право суду, а не обов`язок щодо звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 3 ст. 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Єдиною підставою для звільнення від сплати судового збору є майновий стан сторони, який унеможливлює чи створює істотні перешкоди у сплаті нею судового збору у встановленому законом розмірі, про наявність якого сторона має надати належні і допустимі докази.

Аналогічні роз`яснення містить п. 29 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», згідно якого єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати є врахування судом майнового стану сторони. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (§ 44 рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2005 року у справі «Kniat v. Poland»; § 63, 64 рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2005 року у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»).

Згідно із заявою про звільнення від сплати судового збору розмір судового збору перевищує 5 % розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік.

З урахуванням розміру пенсії позивачки річний дохід за період з січня 2024 року по грудень 2024 року складає 57937, 79 грн.

Водночас позивачкою не долучено до матеріалів справи відповідної довідки з територіального органу Державної податкової служби України щодо отриманого ОСОБА_1 загального розміру доходу за 2024 рік або іншого документа, підтверджуючого усі джерела доходів останньої та розмір доходу за 2024 рік, не зазначено про наявність рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів.

Інших посилань на докази про скрутний майновий стан позивачем не надано.

Наведені заявником обставини не можуть бути єдиною необхідною підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки долучена до заяви довідка не може беззаперечно свідчити про недостатність доходів ОСОБА_1 для сплати судового збору за подання позовної заяви, оскільки така довідка не є підтвердженням того, що єдиним доходом ОСОБА_1 є пенсія.

Положеннями ч. 1 ст. 81, ч. 2 ст. 83 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Оскільки суд не наділений повноваженнями звільняти особу від сплати судового збору без будь-яких достатніх правових підстав та, враховуючи, що звільнення від сплати судового збору є правом, а не обов`язком суду, приходжу до висновку про відмову у задоволенні клопотання представника позивачки про звільнення останньої від сплати судового збору.

Відсутність у позивача пільг щодо сплати судового збору ніяким чином не порушує положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (про право на справедливий суд), оскільки не перешкоджає вказаній особі у доступі до суду і не ускладнює його таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Позов ОСОБА_1 містить дві вимоги: одна вимога немайнового характеру (в частині встановлення порядку користування квартирою) та одна вимога майнового характеру (в частині стягнення грошової компенсації у розмірі 225755,00 грн.).

Документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, позивачем також не надано.

За правилами ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Положеннями ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, у якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу з 01.01.2025 встановлено у розмірі 3028 грн. 00 коп.

Згідно з п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1211,20 грн.

Оскільки позивачкою заявлено позовну вимогу майнового характеру в розмірі 225755,00 грн., тому сума судового збору, яка повинна бути оплачена становить 2257,55 грн.

На підставі ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Відтак, судовий збір, що підлягає сплаті за подання позовної заяви ОСОБА_1 становить 2775,00 грн., з яких: 1806,04 грн. за вимогу майнового характеру та 968,96 грн. за вимогу немайнового характеру.

Отже, позивачеві необхідно сплатити судовий збір у розмірі 2775,00 грн., після чого надати документ, підтверджуючий його сплату (реквізити для сплати судового збору: отримувач коштів ГУК Харків обл./м.Харків/Салтівськ/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37874947, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998, р/р UA0020657, код класифікації доходів бюджету 22030101), або надати документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом. Однак, практика Європейського Суду з прав людини свідчить, що це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності позовних заяв.

У рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Відповідно до ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, залишення позовної заяви без руху з підстав, передбачених законом, не є порушенням права на справедливий судовий захист, оскільки після усунення недоліків позовна заява буде вважатися поданою в день первісного її подання до суду.

Керуючись ст. ст.185, 258-261, 353-355 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк позовну заява буде вважатися неподаною та підлягатиме поверненню.

Копію ухвали надіслати позивачу та представнику позивача.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя Т.В. Поліщук