ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 лютого 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 730/475/24

Головуючий у першій інстанції Данько О. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/54/25

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар: Мальцева І.В.

сторони:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідач: Територіальна громада в особі Борзнянської міської ради

Чернігівської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області у складі судді Данько О.В. від 25 червня 2024 року, місце ухвалення рішення м. Борзна, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Борзнянської міської ради Чернігівської області про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до Територіальної громади в особі Борзнянської міської ради Чернігівської області про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , із урахуванням уточнень до позовної заяви (а.с. 22-23), вказували наступне. ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також, оскільки ОСОБА_1 є членом колгоспного двору, який розташовано в будинку АДРЕСА_1 , вона має право на 1/2 частину будинку. ОСОБА_2 є спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_3 . Будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , мало статус колгоспного двору. Позивачі зазначають, що на момент вступу в законну силу Закону України Про власність 15.04.1991 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мали право власності на будинковолодіння, станом на 15.04.1991 року, в рівних частинах. Позивачі стверджували, що ОСОБА_1 звернулась до державного реєстратора, для оформлення 1/2 частини будинку, проте, їй було відмовлено у проведенні реєстраційних дій, оскільки подані нею документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав та їх обтяжень, а саме, не надано документи, які б підтверджували набуття права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачі вказували, що вони прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 , в рівних частках, а саме по 1/4 вищевказаного будинку. У державному реєстрі прав на нерухоме майно право власності на вказаний житловий будинок не зареєстровано. ОСОБА_2 було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину житлового будинку у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок. За даних обставин, оскільки позивачі не можуть реалізувати своє право на отримання свідоцтв про право на спадщину на 1/2 частину будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 , через відсутність його правової реєстрації за спадкодавцем, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у вимогах заявленого позову просять визнати: за ОСОБА_1 - право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як члена колгоспного двору, який до 15.04.1991 року не втратив частку в його майні; за ОСОБА_1 - право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; за ОСОБА_2 - право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 25.06.2024 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Борзнянської міської ради Чернігівської області про визнання права власності в порядку спадкування - задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після її чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після його батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У задоволенні інших вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції від 25.06.2024 року, в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , та ухвалити у вказаній частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як члена колгоспного двору, який до 15.04.1991 року не втратив частку в його майні. Доводи апеляційної скарги вказують, що рішення суду першої інстанції від 25.06.2024 року, у оскаржуваній апелянтом частині, є незаконним, необґрунтованим, таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, і обставинам справи. В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що вона не може зареєструвати за собою право власності на 1/2 частину житлового будинку, яка належить їй, як члену колгоспного двору, оскільки державний реєстратор відмовила їй у проведенні реєстраційних дій, у зв`язку з тим, що не надано документи, які б підтверджували набуття права власності на вказану частину об`єкта нерухомого майна. За доводами апелянта, суд першої інстанції помилково прийняв до уваги положення статті 31 Закону України Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень, п.80 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, оскільки за ОСОБА_1 не була здійснена державна реєстрація частини спірного житлового будинку через відсутність умов, передбачених вищевказаними нормами. У наданих суду поясненнях було зазначено, що: погосподарський облік у м. Борзна не ведеться; земельна ділянка під будинком не сформована, право власності чи інше речове право не оформлено; реєстратор немає повноважень щодо визначення часток у житловому будинку. Довідка про належність домогосподарства до типу колгоспних дворів та реєстрація позивачів за вказаною адресою підтверджує членство позивачів у колгоспному дворі. З огляду на викладені обставини, апелянт вважає, що вона довела належними та допустимими доказами ту обставину, що вона не може здійснити реєстрацію права власності на свою частку у вказаному житловому будинку, як член колгоспного двору у позасудовому порядку.

В частині задоволення вимог позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Борзнянської міської ради Чернігівської області про визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності по 1/4 частині, за кожним, житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування після ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , рішення суду першої інстанції від 25.06.2024 року апелянтом не оскаржується.

Відповідно до приписів ч.1 статті 367 ЦПК України, яка регламентує межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За даних обставин, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції від 25.06.2024 року у оскаржуваній апелянтом ОСОБА_1 частині, тобто, у частині відмови судом першої інстанції у задоволенні вимог позову ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Борзнянської міської ради Чернігівської області про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як члена колгоспного двору, який до 15.04.1991 року не втратив частку в його майні.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Лук`яненко Р.В. підтримала вимоги та доводи поданої апеляційної скарги.

В судове засідання апеляційного суду позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представник відповідача Територіальної громади в особі Борзнянської міської ради Чернігівської області, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду даної справи не з`явились. У матеріалах справи міститься заява від відповідача про розгляд справи за відсутності його представника. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 - батько ОСОБА_2 та чоловік ОСОБА_1 (а.с.5-8, 11, 64).

Згідно довідок Борзнянської міської ради Чернігівської області №2373 від 23.10.2023 року, №1393 від 13.06.2024 року, станом на 15.04.1991 року, в будинку за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказане домоволодіння належить до типу колгоспних дворів, на день смерті з ОСОБА_3 за вищевказаною адресою були зареєстровані позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.9,10, 50).

29.07.2023 року на замовлення ОСОБА_1 було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , згідно якого, вказаний будинок було споруджено у 1939 році (а.с.14-16).

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №75704051, дата видачі: 06.02.2024 року, спадкова справа до майна ОСОБА_3 не заводилась (а.с.17).

Листом Борзнянської державної нотаріальної контори від 30.04.2024 року №395/0231 ОСОБА_2 повідомлено, що отримання ним свідоцтва про право на спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 можливо у разі надання правовстановлюючого документу на будинок (а.с.24).

З метою реалізації своїх прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 звернулася до державного реєстратора Борзнянської міської ради Лєдяєвої Т.П., із заявою про державну реєстрацію прав, з метою реєстрації набуття права власності на закінчений будівництвом об`єкт, житловий будинок по АДРЕСА_1 , надавши разом із заявою технічний паспорт на будинок. Проте, державним реєстратором 01.05.2024 року було відмовлено у проведенні реєстраційних дій, оскільки подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, а саме, заявником не надано документів, які б підтверджували набуття права власності на вказаний житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1 (а.с.25). Рішенням державного реєстратора від 25.06.2024 року було відмовлено ОСОБА_1 у проведенні реєстраційних дій, у зв`язку із відсутністю документів, передбачених статтею 31 Закону України Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень: виписки із погосподарської книги, наданої виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; документа, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом (а.с. 40,62).

Як вбачається із рішення суду першої інстанції від 25.06.2024 року, у оскаржуваній апелянтом частині, відмовляючи у задоволенні вимог позову ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Борзнянської міської ради Чернігівської області, в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як члена колгоспного двору, який до 15.04.1991 року не втратив частку в його майні, судом першої інстанції було прийнято до уваги наступне. Відповідно до положень статті 31 Закону України Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень, п. 80 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127, для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05.08.1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Судом встановлено, що ОСОБА_1 не надала державному реєстратору необхідних документів для проведення державної реєстрації спірного житлового будинку, нею було надано лише технічний паспорт на вказане будинковолодіння, у зв`язку з чим їй було відмовлено у проведенні реєстраційних дій. При цьому, у позовній заяві ОСОБА_1 не обґрунтувала неможливості отримання документів, передбачених статтею 31 Закону України Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень, п.80 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, і натомість долучила до матеріалів справи довідку Борзнянської міської ради №1393 від 13.06.2024 року про те, що домогосподарство за адресою АДРЕСА_1 , належить до типу колгоспних дворів, і ОСОБА_1 та її чоловік були зареєстровані за вказаною адресою, станом на 15.04.1991 року. На підставі вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами тієї обставини, що вона не може здійснити реєстрацію права власності на свою частку у вказаному житловому будинку, як член колгоспного двору, у позасудовому порядку.

Задовольняючи вимоги позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Борзнянської міської ради Чернігівської області про визнання права власності, за кожним, по 1/4 частині домоволодіння, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , суд першої інстанції, аналізуючи зібрані по справі докази, дійшов висновку, що, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 , інші спадкоємці на 1/2 частину спірного спадкового житлового будинку відсутні, вказана частка збереглася після припинення існування колгоспного двору, на неї відсутні відповідні правовстановлюючі документи, що перешкоджає позивачам оформити право власності на спадкове нерухоме майно через нотаріальну контору, то позов у частині визнання за позивачами права власності у порядку спадкування по 1/4 частині, за кожним, вказаного спадкового нерухомого майна, підлягає задоволенню.

Переглядаючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції від 25.06.2024 року, у оскаржуваній апелянтом частині, відповідно до приписів ч.1 статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги відносно того, що рішення суду першої інстанції від 25.06.2024 року, у оскаржуваній апелянтом частині, є необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції від 25.06.2024 року, у оскаржуваній апелянтом частині, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що вона не може зареєструвати за собою право власності на 1/2 частину житлового будинку, яка належить їй, як члену колгоспного двору, оскільки державний реєстратор відмовила їй у проведенні реєстраційних дій, у зв`язку з тим, що не надано документи, які б підтверджували набуття права власності на вказану частину об`єкта нерухомого майна. За доводами апелянта, суд першої інстанції помилково прийняв до уваги положення статті 31 Закону України Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень, п.80 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, оскільки за ОСОБА_1 не була здійснена державна реєстрація частини спірного житлового будинку через відсутність умов, передбачених вищевказаними нормами. У наданих суду поясненнях було зазначено, що: погосподарський облік у м.Борзна не ведеться; земельна ділянка під будинком не сформована, право власності чи інше речове право не оформлено; реєстратор немає повноважень щодо визначення часток у житловому будинку. Довідка про належність домогосподарства до типу колгоспних дворів та реєстрація позивачів за вказаною адресою підтверджує членство позивачів у колгоспному дворі. З огляду на викладені обставини, апелянт вважає, що вона довела належними та допустимими доказами ту обставину, що вона не може здійснити реєстрацію права власності на свою частку у вказаному житловому будинку, як член колгоспного двору у позасудовому порядку.

З даного приводу необхідно зазначити наступне.

Відповідно до приписів ч.1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вирішуючи спір, суд повинен дати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент його звернення до суду.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.

Згідно із ч.1 статті 15, ч.1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушення права пов`язано із позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто, спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно із ч.1, ч.2 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч.1 статті 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Аналізуючи вказані норми, можна дійти висновку, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року у справі №638/2304/17, провадження №61-2417сво19.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 року у справі №905/2260/17 вказано, що як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України, набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на окремі об`єкти, суд при застосуванні цього правила повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

Відповідно до абзацу 3 частини другої статті 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В обґрунтування вимог заявленого позову про визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як члена колгоспного двору, який до 15.04.1991 року не втратив частку в його майні, ОСОБА_1 вказувала, що будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , мало статус колгоспного двору, та на момент вступу в законну силу Закону України Про власність 15.04.1991 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мали право власності на будинковолодіння, станом на 15.04.1991 року, в рівних частинах. ОСОБА_1 звернулась до державного реєстратора, для оформлення 1/2 частини будинку, однак їй було відмовлено у проведенні реєстраційних дій, оскільки подані нею документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав та їх обтяжень, а саме, ОСОБА_1 не було надано документів, які б підтверджували набуття права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно зі статтею 120 ЦК УРСР, колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч.2 статті 123 ЦК УРСР, розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір був припинений 15.04.1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР № 885-ХІІ був введений в дію Закон України Про власність.

За даних обставин, оскільки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 належало до колгоспного двору, то ОСОБА_3 та ОСОБА_1 належало на праві власності по 1/2 частині вказаного домоволодіння, відповідно до чинного на той час законодавства.

Відповідно до роз`яснень, які викладено в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається, виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно довідок Борзнянської міської ради Чернігівської області №2373 від 23.10.2023 року, №1393 від 13.06.2024 року, станом на 15.04.1991 року, в будинку за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказане домоволодіння належить до типу колгоспних дворів, на день смерті із ОСОБА_3 за вищевказаною адресою були зареєстровані позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а.с.9,10, 50).

За даних обставин, оскільки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 належало до колгоспного двору, то ОСОБА_3 та ОСОБА_1 належало на праві власності по 1/2 частині вказаного домоволодіння, відповідно до чинного на той час законодавства.

Відповідно до статті 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із ч.4 статті 3 зазначеного вище Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (03.08.2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду від 06.10.2021 року у справі № 554/6847/19, провадження № 61-1895св21).

Відповідно до статті 31 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05.08.1992 року, та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05.08.1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.

Пунктом 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 (далі - Порядок № 1127), передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05.08.1992 року, подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.

Згідно з пунктом 43 Порядку № 1127, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05.08.1992 року та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; 2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.

За змістом п.80 Порядку № 1127, державна реєстрація права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05.08.1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, також може проводитися на підставі документів, передбачених статтею 31 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

З метою реалізації своїх прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 звернулася до державного реєстратора Борзнянської міської ради Лєдяєвої Т.П., із заявою про державну реєстрацію прав, з метою реєстрації набуття права власності на закінчений будівництвом об`єкт, житловий будинок по АДРЕСА_1 , надавши разом із заявою технічний паспорт на будинок. Проте, державним реєстратором 01.05.2024 року було відмовлено у проведенні реєстраційних дій, оскільки подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, а саме, заявником не надано документів, які б підтверджували набуття права власності на вказаний житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1 (а.с.25). Рішенням державного реєстратора від 25.06.2024 року було відмовлено ОСОБА_1 у проведенні реєстраційних дій, у зв`язку із відсутністю документів, передбачених статтею 31 Закону України Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень: виписки із погосподарської книги, наданої виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; документа, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом (а.с.40,62).

При цьому, мотивуючи вимоги заявленого позову, в частині визнання права власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як члена колгоспного двору, який до 15.04.1991 року не втратив частку в його майні, із врахуванням уточнень до позовної заяви (а.с.22-23), ОСОБА_1 не обґрунтувала неможливості отримання документів, передбачених статтею 31 Закону України Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень, надання яких є обов`язковим для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05.08.1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності.

У контексті приписів вказаних вище норм права, які регулюють спірні правовідносини, та фактичних, документально підтверджених обставин справи, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку рішення суду першої інстанції від 25.06.2024 року, у оскаржуваній апелянтом частині. Як вбачається із рішення суду першої інстанції від 25.06.2024 року, відмовляючи у задоволенні вимог позову ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, як члена колгоспного двору, який до 15.04.1991 року не втратив частку в його майні, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 не надала державному реєстратору необхідних документів для проведення державної реєстрації спірного житлового будинку, надавши лише технічний паспорт на будинковолодіння, у зв`язку з чим їй було відмовлено у проведенні реєстраційних дій. При цьому, суд першої інстанції констатував, що у позовній заяві ОСОБА_1 не обґрунтувала неможливості отримання зазначених документів, натомість долучила до матеріалів справи довідку Борзнянської міської ради №1393 від 13.06.2024 року про те, що домогосподарство за адресою: АДРЕСА_1 , належить до типу колгоспних дворів, і вона та її чоловік були зареєстровані за вказаною адресою, станом на 15.04.1991 року. Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами ту обставину, що вона не може здійснити реєстрацію права власності на свою частку у вказаному житловому будинку, як член колгоспного двору, у позасудовому порядку.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду першої інстанції від 25.06.2024 року, у оскаржуваній апелянтом частині, не спростовують, оскільки дані висновки суду першої інстанції узгоджуються із фактичними обставинами справи, які є документально підтвердженими, та нормами права, які регламентують спірні правовідносини.

Враховуючи наведене вище, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування рішення суду першої інстанції від 25.06.2024 року, у оскаржуваній апелянтом частині, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих фактичних обставин, документально підтверджених тими доказами, які були досліджені в ході судового розгляду даної справи, і на які учасники справи посилались, як на підставу своїх доводів.

На підставі вищезазначеного, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 25.06.2024 року, у оскаржуваній апелянтом частині, підлягає залишенню без змін.

У неоскаржуваній апелянтом частині рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 25.06.2024 року, апеляційним судом не переглядається, в силу приписів ч.1 статті 367 ЦПК України.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 25 червня 2024 року, у оскаржуваній частині, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: