Провадження № 22-ц/4808/284/25
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Баркова В.М., Девляшевського В.А.,

за участю секретаря Кузів А.В.,

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2024 року, ухвалене судом у складі судді Мелещенко Л.В.

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позовні вимоги обґрунтуванні тим, що з 10.12.2011 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбу, в якому у них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя у сторін не склалось, відповідач більш ніж пів року проживає окремо, діти проживають разом з позивачкою та повністю перебувають на її утриманні.

На даний час у Івано-Франківському міському судді на розгляді перебуває справа про розірвання шлюбу між сторонами.

Відповідач не цікавиться дітьми, не надає кошти на їх утримання, хоча має у власності багато нерухомого майна, яке оформлене на батьків чи на нього на підставі договору дарування.

Просила суд стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі по 20 000 грн щомісячно на кожного з дітей, до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2024 року позовні вимоги задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 8 000,00 грн щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2024 року, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, задовольнити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 02 вересня 2024 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідач з метою уникнення сплати аліментів на утримання дітей приховує доходи та наявність нерухомого майна. На даний час перебуває за кордоном у США, його офіційний дохід, зазначений в довідці про доходи є таким, що не відповідає дійсності, а зазначена сума умисно мінімізована.

Скаржниця посилається на те, що відповідач має в користуванні три транспортні засоби: автомобіль Porsche, автомобіль Mercedes E250, автомобіль Wolkswagen Touareg , які фактично куплені відповідачем, проте зареєстровані на батьків відповідача, що фактично ставить під сумнів зазначений відповідачем дохід за рік.

Суд не врахував, що всі витрати на навчання дітей, забезпечення їх одягом, продуктами харчування, відповідачка несе самостійно.

Посилання відповідача на те, що він є особою з інвалідністю, що є підставою для зменшення розміру аліментів, не може враховуватись, оскільки вважає, що група інвалідності отримана з метою уникнення відповідачем мобілізації.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначив, що з грудня 2024 року по січень 2025 року намагався примиритись з позивачкою, проте у період спільного проживання та проведення новорічно-різдвяних свят він дізнався про наявність апеляційної скарги.

Твердження позивачки про можливість сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі, а також про наявність в його користуванні трьох автомобілів, не відповідає дійсності. До суду першої інстанції ним було надано документи щодо наявності зареєстрованих/перереєстрованих транспортних засобів, що перебувають у його власності.

Вказав, що під час шлюбу сторони набули у власність спільне майно та автомобіль, які знаходяться у власності позивачки для забезпечення потреб дітей.

У судовому засіданні ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без участі скаржниці ОСОБА_1 , яка повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на утриманні у відповідача інших дітей немає, відповідач добровільної допомоги на утримання дітей у необхідному розмірі не надає, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 8 000,00 грн щомісяця, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду, з 18 липня 2024 року, і до досягнення дітьми повноліття.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони з 10.12.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 .

У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серія НОМЕР_2 , скряІ-№211191.

Діти проживають разом з позивачкою.

Відповідач є приватним нотаріусом, що підтверджується копією посвідчення.

Згідно копії податкової декларації про майновий стан і доходи ОСОБА_2 , сума чистого доходи за 2023 рік становить 85 607,83 грн.

Відповідно до довідки про доходи № 8123 9116 2111 0124 , сума отриманої ОСОБА_2 пенсії за період з 01 серпня 2023 року по 31 липня 2024 року складає 34 220,00 грн.

Згідно довідки Територіального сервісного центру МВС № 2641 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях, за ОСОБА_2 транспортні засоби не зареєстровані.

02 вересня 2022 року складений Висновок № ІРЦ-85919/2022/358081 про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Положеннями частини третьої статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Забезпечивши повний та всебічний розгляд справи на підставі наданих сторонами доказів, доводів і заперечень, дослідивши усі надані сторонами докази, враховуючи обов`язок обох батьків утримувати до повноліття своїх дітей, повноцінно забезпечувати їх інтереси, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 8 000,00 грн щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Позивачкою не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 20 000 грн на кожну дитину.

Доводи апеляційної скарги про те, що в користуванні відповідача перебувають три транспортні засоби, а у власності відповідач має об`єкти нерухомого майна, на підтвердження чого скаржниця додає до апеляційної скарги копію витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та копію витягу про державну реєстрацію прав, колегія суддів не бере до уваги виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Докази, які додані до апеляційної скарги: копія витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, копія витягу про державну реєстрацію прав, фото транспортних засобів, не подавались позивачкою до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга не містить клопотання про дослідження нових доказів, аргументів щодо неможливості подання до суду першої інстанції таких доказів, з причин, що об`єктивно не залежали від неї, тому ураховуючи наведене вище, зважаючи на положення ст. 367 ЦПК України, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для врахування та прийняття нових доказів при розгляді апеляційної скарги.

Посилання скаржниці на невідповідність розміру офіційного доходу відповідача його витратам, приховування відповідачем реального заробітку є необґрунтованим, оскільки позивачкою на підтвердження цього не надано доказів, в матеріалах справи відсутні докази про наявність у відповідача витрат, що перевищують його доходи.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачка не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, у разі зміни матеріального стану відповідача відповідно до положень ч. 1 ст. 192 СК України

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2024 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, колегія судів не здійснює перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст.367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2025 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков

В.А. Девляшевський