Провадження № 2/317/63/2025
Справа № 317/2864/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Мінгазова Р.В.,

при секретарі Демко К.І.,

за участі:

представника позивача Железняка В.К.,

представника відповідача Романюка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 , про стягнення реальних збитків, витрат на автотоварознавчі дослідження та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року до суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , про стягнення реальних збитків, витрат на автотоварознавчі дослідження та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.06.2023 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Honda Accord д.н.з НОМЕР_2 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , та автомобілем Mercedes-Benz-Vito д.р.н. НОМЕР_3 (на чорному фоні), під керуванням ОСОБА_2 . Відповідно до ухвали Запорізького районного суду Запорізької області від 25.01.2024 справа № 31//5436/23, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вказаної ДТП, та звільнено його від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 415 КК України, на підставі ст. 46 КК України. Згідно звіту № 1385 від 06.06.2023 про оцінку автомобіля Honda Accord д.р.н. НОМЕР_2 спеціаліста-автотоварознавця, аварійного комісара, оцінювача ОСОБА_3 станом на 06.06.2023 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля внаслідок його пошкодження складає 383 119,29 грн.

За складання та видачу звіту № 1385 від 06.06.2023 позивач сплатила суб`єкту оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 4700,00 грн.

Автомобіль Mercedes-Benz-Vito д.р.н. НОМЕР_3 (на чорному фоні) на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди не був застрахованим за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Тому моторне (транспортне) страхове бюро України наказом № 3 від 09.04.2024 ухвалило рішення про виплату позивачу 160 000. грн. страхового відшкодування та 10.04.2024 вказані гроші були фактично перераховані позивачці.

Однак сплачена МТСБУ страхова сума розміром 160 000 грн. не покриває заподіяні збитки розміром 383 119,29 грн. і недостатня для здійснення ремонту автомобіля позивачки від пошкоджень, отриманих у дорожньо-транспортній пригоді 06.06.2023. Зважаючи на те, що вартість відновлювального ремонту автомобілю перевищує його ринкову вартість на момент дорожньо-транспортної пригоди, було замовлено додаткове дослідження для визначення ринкової вартості автомобіля станом після дорожньо-транспортної пригоди з урахуванням аварійних пошкоджень (в пошкодженому стані).

Спеціаліст автотоварознавець, аварійний комісар, оцінювач ОСОБА_3 додатково склав звіт № 1538 від 30.04.2024 про ринкову вартість автомобіля марки Honda Accord д.н.з НОМЕР_2 , станом на 06.06.2023 з урахуванням аварійних пошкоджень після дорожньо-транспортної пригоди (в пошкодженому стані), яка складає 33 158,28 грн. За складання та видачу звіту № 1538 від 30.04.2024 позивач сплатила суб`єкту оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 1000,00 грн.

На підставі викладеного позивачка ОСОБА_1 стверджує, що невідшкодована їй майнова шкода (реальні збитки) дорівнюють 189 961,01 грн. (383119,29 - 160000,00 - 33 158,28 = 189 961,01 грн).

Крім того позивачка вказує на те, що діями ОСОБА_2 їй спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює у 40 000 грн.

З огляду на вищевикладене з урахуванням заяви від 16.08.2024 позивачка просить суд стягнути з ВЧ НОМЕР_1 на свою користь невідшкодовані збитки в розмірі 195661,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 40 000 грн.

Ухвалою судді Запорізького районного суду Запорізької області від 25.06.2024 відкрито провадження та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Відповідач ВЧ НОМЕР_1 подав до суду відзив на позовну заяву в якому просив суд відмовити у задоволенні позову про стягнення спричиненої шкоди саме з ВЧ НОМЕР_1 посилаючись на те, що шкода позивачу була спричинена старшим лейтенантом ОСОБА_2 всупереч покладеним на нього обов`язкам, а відтак він особисто повинене нести майнову відповідальність.

ОСОБА_2 жодних заяв по суті справи до суду не подавав.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 11.11.2024 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 залишено без розгляду. ОСОБА_2 залучено в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 11.11.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача наполягав на повному задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову враховуючу, що шкоду позивачці спричинено іншою особою, тому позов подано до неналежного відповідача.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 25.01.2024 закрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 , обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ст. 415 ч.1 КК України, та звільнено його від кримінальної відповідальності за скоєння даного злочину.

Згідно вказаної ухвали суду встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.01.2023 № 4, лейтенант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 призначений на посаду помічника начальника штабу-начальника розвідки штабу НОМЕР_4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків та на момент вчинення кримінального правопорушення обіймав вказану посаду.

Перебуваючи на посаді помічника начальника штабу-начальника розвідки штабу НОМЕР_4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_2 знав та розумів, що відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року, на нього, у тому числі, покладено обов`язки додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Проте, незважаючи на обізнаність з вимогами наведених нормативно-правових актів, ОСОБА_2 , всупереч обов`язку їх неухильного дотримання, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечні наслідків, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, тобто діючи зі злочинною недбалістю, вчинив необережний злочин, а саме порушив правила водіння транспортної машини, що спричинило потерпілій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Так, 06 червня 2023 року, приблизно о 14 годині, в світлу пору доби, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , керуючи транспортною машиною «Mercedes-Benz Vito», д.н.з. НОМЕР_3 (на чорному фоні) здійснював рух по проїзній частині автодороги Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя-Маріуполь, зі сторони м. Маріуполя, в напрямку м. Запоріжжя, на території Запорізького району, Запорізької області, зі швидкістю не менше 101,7 км/год, що перевищує дозволену швидкість руху поза населеними пунктами. В якості пасажирів в транспортній машині перебували військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

В цей же час, в попутному з транспортною машиною Mercedes-Benz Vito», д.н.з. НОМЕР_3 (на чорному фоні) напрямку, попереду нього рухалися легкові автомобілі, безпосередньо перед вказаною транспортною машиною здійснював рух легковий автомобіль чорного кольору типу «Volkswagen Golf», який застосував екстрене гальмування і знизив швидкість до 5-10 км/год.

В цей же час, у зустрічному вказаним транспортним засобам напрямку, рухався автомобіль «Honda Accord», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . В якості пасажирів в автомобілі перебували ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В цей же час, на правому по ходу руху в напрямку м. Запоріжжя, узбіччі (біля проїзної частини) нерухомо стояв транспортний засіб з увімкненим проблисковим маячком синього кольору.

Під час руху поблизу с. Новоолександрівки, Запорізького району, Запорізької області, в районі 510 км + 700 м автодороги Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя-Маріуполь, поза межами населених пунктів водій транспортної машини «Mercedes-Benz Vito», д.н.з. НОМЕР_3 (на чорному фоні) ОСОБА_2 , здійснюючи рух зі швидкістю, що перевищує дозволену швидкість руху поза населеними пунктами, маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити на правому, по ходу його руху, узбіччі (біля проїзної частини) нерухомо стоячий транспортний засіб з увімкненим проблисковим маячком синього кольору, наближаючись до нього швидкість руху до 40 км/год не знизив, після чого, маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити автомобілі, які рухалися в попутному з ним напрямку попереду та момент початку зниження ними швидкості руху, та маючи при цьому технічну можливість уникнути зіткнення з ними, діючи із злочинною недбалістю, відповідних заходів до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу не вжив та лише безпосередньо перед зіткненням застосував гальмування та, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, небезпечний та невиправданий дорожньою обстановкою маневр зміни напрямку руху вліво, перетнув вузьку суцільну лінію горизонтальної розмітки 1.1, яка поділяла транспортні потоки протилежних напрямків, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем «Honda Accord», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Внаслідок вказаного зіткнення автомобіль «Honda Accord», д.н.з. НОМЕР_2 виїхав за межі проїзної частини, де відбулося його перекидання.

Своїми діями водій ОСОБА_2 порушив вимоги п.п. 3.5, 10.1, 12.3, 12.6, 12.9б) та розділу 34 (дорожня розмітка 1.1), чинних на момент ДТП, Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, при цьому порушення ним вимог п. 10.1. Правил дорожнього руху, знаходиться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Дії обвинуваченого ОСОБА_2 органом досудового розслідування кваліфіковані за ст. 415 ч.1 КК України, як порушення правил водіння транспортної машини, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, що відповідає матеріалам провадження.

Відповідно до копії Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 позивачка ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «Honda Accord», д.р.н. НОМЕР_2 .

Згідно звіту №1385, проведеного експертом суб`єктом оціночної діяльності спеціалістом-автотоварознавцем ОСОБА_3 , станом на 06.06.2023 вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Honda Accord», д.р.н. НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження складає 383 119,29 грн.

10.04.2024 відбулось виплата 160 000 грн. по справі № 93657 згідно наказу №3.1/6482 від 09.04.2024, транспортний засіб НОМЕР_2 .

Відповідно до звіту №1538, проведеного експертом суб`єктом оціночної діяльності спеціалістом-автотоварознавцем ОСОБА_3 , ринкова вартість автомобіля «Honda Accord», д.р.н. НОМЕР_2 , з врахуванням аварійних пошкоджень після ДТП становить 33 158,28 грн.

Представник відповідача та третя особа ОСОБА_2 не заперечували, що на момент ДТП останній перебував у трудових відношеннях із військової частиною № НОМЕР_1 як військовослужбовець та під час ДТП виконував службові обов`язки.

Цивільний процесуальний кодекс України (далі ЦПК України) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст. 2 ЦПК України).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч.1, 2 та ч. 4 ст. 10 ЦПК України).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Правовідносини пов`язані із відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю джерел підвищеної небезпеки ( автомобілів ) врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК України) .

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У відповідності до положень ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових ( службових) обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках ( ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ( ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Таким чином суд, з урахуванням обставин визначених в ухвалі Запорізького районного суду Запорізької області від 25.01.2024 у справі №317/5436/23 вважає доведеними та такими що не потребують додаткового дослідження факти про те що 06.06.2023 сталась ДТП з вини водія ОСОБА_2 .

Розмір заподіяної шкоди судом визначається з наявних звітів суб`єкта оціночної діяльності стосовно яких не заявлялись клопотання про визнання вказаних звітів неналежними або неправдивими доказами, а також до суду з боку відповідача або третьої особи не надавались докази та не заявлялись клопотання про забезпечення/витребування доказів на спростування відповідних звітів.

Суд критично ставиться до тверджень представника відповідача про те що відповідачем у справі має бути саме ОСОБА_2 , як особа яка безпосередньо винувата у вказаній ДТП, оскільки визнання відповідачем та третьою особою того факту, що ОСОБА_2 як військовослужбовець на момент ДТП знаходився у службових відносинах із ВЧ НОМЕР_1 та виконував службові обов`язки дозволяє суду визначитись із тим, що належним відповідачем у даних правовідносинах по відшкодуванню заподіяної шкоди є саме військова частина.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підтверджуються належними та допустимими доказами а тому є такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується відшкодування позивачу моральної шкоди суд виходить з наступного.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61?1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

З урахуванням встановлених обставин та розподілу тягаря доказування відсутні підстави стверджувати, що ВЧ НОМЕР_1 доведено відсутність протиправності та вини в завданні моральної шкоди.

При визначенні грошової компенсації моральної шкоди, з урахуванням засад розумності та справедливості, характеру правопорушення, глибини душевних страждань, суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню 10 000 грн як грошової компенсації моральної шкоди саме з ВЧ НОМЕР_1 , як відповідальної особи в силу вимог частини першої статті 1172 ЦК України.

Судові витрати складаються з судового збору.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2386,70 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_7 ), третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_8 ), про стягнення реальних збитків, витрат на автотоварознавчі дослідження та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 суму збитків в розмірі 195 661 (сто дев`яносто п`ять тисяч шістсот шістдесят одну) грн. та 10 000 (десять тисяч) грн. спричиненої моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 2056 грн. 61 коп. .

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 29.01.2025.

Суддя Р.В. Мінгазов