Єдиний унікальний номер судової справи: 490/6872/19 Головуючий у 1-й інстанції Шолох Л.М.
Провадження №22ц/812/71/25 Суддя - доповідач в апеляційній інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

10 лютого 2025 року м. Миколаїв справа № 490/6872/19 Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

без участі учасників справи, належним чином повідомлених про день, час і місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 жовтня 2024 року, ухвалене у складі головуючого судді Шолох Л.М. у приміщенні цього суду в місті Миколаєві із складенням його повного тексту, за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, вилучення предмету застави та звернення стягнення на предмет застави,

установив:

У серпні 2019 року Акціонерне товариство «Ідея Банк» (надалі АТ «Ідея банк») звернулося до суду з позовом з вищезазначеним позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який уточнювало та обґрунтовувало наступним.

Позивач зазначав, що 16 червня 2011 року між ним та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 910.78245, згідно якого ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 94 977 грн, у тому числі на купівлю транспортного засобу транспортний засіб Chevrolet Lacetti NF19В, 2011 року, колір червоний, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_1 , актуальний номерний знак НОМЕР_2 , строком до 16 червня 2018 року.

Кредитні кошти було надано відповідачу ОСОБА_3 зі сплатою відсоткової (процентної) ставки у розмірі 21,9% та сплатою всіх інших обов`язкових платежів по договору. Частина грошових коштів була перерахована на купівлю (фінансування купівлі) вказаного автомобіля, а решта перерахована на фінансування страхового платежу та інших витрат пов`язаних із купівлею автомобіля.

Для забезпечення виконання кредитних зобов`язань між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір застави вищезазначеного транспортного засобу, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належав ОСОБА_4 .

На підставі договору застави, транспортний засіб, що є предметом спору, зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Також, за умовами вказаного договору застави, відчуження предмету застави здійснюється заставодавцем тільки за письмовою згодою заставодержателя. Всупереч зазначеному, та без письмової згоди позивача, заставодавцем було відчужено предмет застави, актуальним власником є ОСОБА_2 .

Позивач вказував, що реалізація (продаж) майна, яка проведена ОСОБА_3 , що є предметом застави, та на сьогоднішній день належить ОСОБА_2 , без припинення обтяжень, не припиняє застави, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_3 не виконував зобов`язання за кредитним договором, останній платіж було ним здійснено 17 січня 2012 року, уточнивши позовні вимоги, позивач остаточно просив суд:

- стягнути з ОСОБА_3 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором № 910.78245 у сумі 293 574, 35 грн, з яких: - 97 823, 71 грн прострочений борг; - 193 808, 35 грн прострочені проценти; - 1942, 29 грн строкові проценти;

- вилучити у ОСОБА_2 транспортний засіб, який є предметом застави, а саме автомобіль Chevrolet Lacetti NF19В, 2011 року, колір червоний, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_1 , актуальний номерний знак НОМЕР_2 , та передати АТ «Ідея Банк» на період його реалізації;

- в рахунок погашення кредитних зобов`язань на користь АТ «Ідея Банк» за кредитним договором № 910.78245, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_3 в сумі 293 574, 35, з яких: - 97 823, 71 грн прострочений борг; - 193 808, 35 грн прострочені проценти; - 1942, 29 грн строкові проценти, звернути стягнення на предмет застави, який належить ОСОБА_2 , а саме автомобіль Chevrolet Lacetti NF19В, 2011 року, колір червоний, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_1 , актуальний номерний знак НОМЕР_2 , шляхом реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження за ціною, визначеною за результатами таких торгів.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 жовтня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором відкриття кредитної лінії від 16 червня 2011 року №910.782-45 у сумі 293 574 грн 35 коп., з яких: 97 823 грн 71 коп. сума простроченого боргу; 193 808 грн 35 коп. сума прострочених процентів; 1942 грн 29 коп. сума прострочених процентів.

В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведений розмір заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь АТ «Ідея Банк», тоді як відповідач ОСОБА_2 набув у власність транспортний засіб як добросовісний набувач, тому відсутні підстави для його вилучення у нього та звернення стягнення на предмет застави.

В апеляційній скарзі АТ «Ідея Банк» просило скасувати оскаржуване судове рішення в частинах відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави та його вилучення та ухвалити в цих частинах нове рішення, яким позовні вимоги АТ «Ідея Банк» задовольнити в повному обсязі, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував те, що зареєстроване обтяження банку щодо предмету застави зберігало свою силу для відповідача ОСОБА_2 , як його нового власника, а відтак до останнього перейшли всі права та обов`язки за договором застави. Крім того, інформація щодо обтяження транспортного засобу в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на час набуття у власність була наявна та ОСОБА_2 міг отримати інформацію про таке обтяження до набуття у власність заставленого автомобіля.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачами не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 червня 2011 року між ПАТ «Плюс Банк», на теперішній час АТ «Ідея Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №910.78245, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 94 977 грн, у тому числі на купівлю транспортного засобу Chevrolet Lacetti NF19В, 2011 року, колір червоний, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_1 . Кредитні кошти, в сумі 94 977 грн, було надано ОСОБА_3 , зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 21,9 % та сплатою всіх інших обов`язкових платежів по договору. Строк користування кредитними коштами до 16 червня 2018 року. Частина грошових коштів була перерахована на купівлю (фінансування купівлі) вказаного автомобіля, а решта перерахована на фінансування страхового платежу та інших витрат, пов`язаних із купівлею автомобіля.

Судом першої інстанції установлено, що відповідно до наданого позивачем розрахунку сума заборгованості відповідача ОСОБА_3 складає 293 574 грн 35 коп, з яких: 97 823 грн 71 коп сума простроченого боргу; 193 808 грн 35 коп сума прострочених процентів; 1942 грн 29 коп сума прострочених процентів.

Задовольняючи позовні вимоги АТ «Ідея банк» в частині стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором у розмірі 293 574 грн 35 коп., суд першої інстанції виходив з того, що останній взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків не виконав у строки, передбачені графіком погашення кредиту, кредит та проценти за його користування не сплатив у повному обсязі, порушивши вимоги кредитного договору та статті 1054 ЦК України, що є підставою для стягнення заборгованості за кредитом у судовому порядку.

Рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржується, у зв`язку з чим колегія суддів не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ «Ідея банк» заборгованості за кредитом, адже, згідно частини першої статті 13, частини першої статті 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що, для забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 910.78245 від 16 червня 2011 року, між ПАТ «Плюс Банк», на теперішній час АТ «Ідея Банк», та ОСОБА_3 було укладено договір застави транспортного засобу №910.78245 від 13 вересня 2011 року, за умовами якого ОСОБА_3 передав у заставу банку належний йому на праві власності автомобіль Chevrolet Lacetti NF19В, 2011 року, колір червоний, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , про що у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна внесено реєстраційний запис про заставу рухомого майна (а.с. 24 - 34).

Згідно інформації Головного сервісного центру МВС від 21 листопада 2021 року, актуальним власником автомобіля Chevrolet Lacetti NF19В, 2011 року, колір червоний, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_1 , актуальний реєстраційний номер НОМЕР_4 , з 12 жовтня 2013 року, є ОСОБА_2 (а.с. 110-112).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині звернення стягнення на предмет застави, який належить ОСОБА_2 , суд першої інстанції керувався статтею 572 ЦК України, статтями 20, 27 Закону України «Про заставу» та статтями 9, 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та виходив з того, що ОСОБА_2 не знав про наявність обтяження транспортного засобу, а наявна в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна інформація щодо транспортного засобу не була врахована під час державної реєстрації транспортного засобу з об`єктивних причин, отже, на спірний автомобіль не може бути звернене стягнення.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про заставу» та статтею 572 ЦК України застава є способом забезпечення зобов`язань. У силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною четвертою статті 577 ЦК України передбачено, що моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно до частини другої статті 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.

За таких обставин реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи.

Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України наведеними у постановах від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13, від 19 листопада 2014 року у справі № 6-168цс14, та у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 463/3582/17 (провадження № 61-13383св19).

Згідно зі статтею 42 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України.

Частиною четвертою статті 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно зі статтею 24 цього Закону реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обов`язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження.

Відповідно до частин першої, другої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача. Моментом реєстрації обтяження є день, година та хвилина внесення відповідного запису до Державного реєстру, а моментом припинення реєстрації обтяження є день, година та хвилина реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження. Записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення. Обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п`ятирічний строк.

Таким чином, застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Аналогічний висновок у подібних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 333/6700/15-ц (провадження № 61-2859св18), від 11 вересня 2019 року у справі № 573/1105/17 (провадження № 61-29747св18), від 25 листопада 2019 року усправі № 757/17150/17-ц (провадження № 64-45097св18), від 18 грудня 2019 року у справі № 619/4033/18 (провадження № 61-16542св19).

Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №33803860 від 16 листопада 2011 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, на підставі Договору застави транспортного засобу від 13 вересня 2011 року, 16 листопада 2011 року внесено реєстраційний запис про приватне обтяження (заставу рухомого майна) автомобіля Chevrolet Lacetti NF19В, 2011 року, колір червоний, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_3 , з терміном дії обтяження по 16 листопада 2016 року (т.1 а.с. 28). Тобто наступне його відчуження здійснювалося під час дії обтяження, за відсутності згоди обтяжувача, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що АТ «Ідея Банк», як заставодержатель, немає права на задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави, відповідно до приписів статей 25,26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 569/11433/15-ц (провадження №61-35414св18).

Оскільки, на час придбання ОСОБА_2 спірного автомобіля у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були наявні відомості про обтяження, останній не може вважатись добросовісним набувачем спірного автомобіля, у зв`язку з тим доводи апеляційної скарги в цій частині є слушними.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає висновок суду про те, що ОСОБА_2 не знав і не міг знати, що автомобіль перебуває під заставою є помилковим.

Отже, вирішуючи спір у частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ «Ідея Банк» про звернення стягнення на предмет застави, суд першої інстанції не в повному обсязі врахував обставини справи, не перевірив доводи і заперечення сторін, не дав їм належну правову оцінку, та ухвалив судове рішення, яке не відповідає вимогам закону.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржуване рішення суду першої інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ «Ідея Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про задоволення позову у цій частині.

Разом з тим, позовні вимоги в частині вилучення у ОСОБА_2 транспортного засобу, який є предметом застави та передачі АТ «Ідея Банк» на період його реалізації не підлягають задоволенню з таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За вимогами частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При цьому, згідно статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як вбачається з матеріалів справи, АТ «Ідея Банк», обрало у якості способу захисту свого порушеного права внаслідок неналежного виконання зобов`язань за Кредитним договором № 910.78245 від 16 червня 2011 року, звернення стягнення на предмет застави, який належить ОСОБА_2 , а саме автомобіль Chevrolet Lacetti NF19В, 2011 року, колір червоний, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_1 , актуальний номерний знак НОМЕР_2 , шляхом реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження за ціною, визначеною за результатами таких торгів, у рахунок погашення кредитних зобов`язань на користь АТ «Ідея Банк» за кредитним договором № 910.78245 від 16 червня 2011 року, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_3 в сумі 293 574, 35 грн, й ці позовні вимоги задоволено судом у повному обсязі.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегулювано Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Аналогічні приписи містить в собі п. 6 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно статті 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п`ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду.

Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем, приватним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Тобто, саме державним (приватним) виконавцем, у порядку виконання рішення суду щодо звернення стягнення на предмет застави, будуть здійснені всі передбачені чинним законодавством України вимоги для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження, а тому вилучення автомобіля Chevrolet Lacetti NF19В, 2011 року, колір червоний, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_1 , актуальний номерний знак НОМЕР_2 , й передача предмету застави АТ «Ідея Банк» на період його реалізації є безпідставною, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку щодо безпідставності та необґрунтованості позову в цій частині.

З урахуванням зазначеного, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга в частині вилучення та передачі банку предмета застави на період його реалізації підлягає частковому задоволенню, у зв`язку з чим змінює рішення суду в частині підстав відмови у задоволенні цих позовних вимог АТ «ІдеяБанк», з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та невірного застосування норм матеріального права, згідно пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір 4 403, 62 грн, за подання апеляційної скарги 6 605, 43 грн. Апеляційну скаргу та позовні вимоги до ОСОБА_2 задоволенні частково. У зв`язку з чим, з відповідача ОСОБА_2 на користь АТ «Ідея банк» підлягають стягненню 8 807, 24 грн ((4403,62 грн : 2) + 6 605, 43 грн), що пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 жовтня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

У рахунок погашення кредитних зобов`язань на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» за кредитним договором № 910.78245 від 16 червня 2011 року укладеним між Публічним акціонерним товариством «Плюс Банк», на теперішній час Акціонерне товариство «Ідея Банк», та ОСОБА_5 , в сумі 293 574 грн 35 коп., яка складається: з простроченого боргу 97823 грн 71 коп., прострочених процентів 193 808 грн 35 коп. та строкових процентів 1 942 грн 29 коп., звернути стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль Chevrolet Lacetti NF19В, 2011 року, колір червоний, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_1 , актуальний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ), шляхом його реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження за ціною, визначеною за результатами таких торгів.

Рішення цього ж суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «ІдеяБанк» до ОСОБА_2 про вилучення предмету застави - автомобіля Chevrolet Lacetti NF19В, 2011 року, колір червоний, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_1 , з передачею його Акціонерному товариству «Ідея Банк» на період його реалізації змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «ІдеяБанк» судові витрати по справі, понесені на оплату судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, у розмірі 8 807 (вісім тисяч вісімсот сім) грн 24 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 10 лютого 2025 року.