РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/1400/24

Провадження № 2/293/51/2025

30 січня 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі судді Лось Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Тишкевич К.Б.

представника позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Черняхів справу за позовом ОСОБА_2

до Черняхівської селищної ради

про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини

ВСТАНОВИВ:

25.09.2024 ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Черняхівської селищної ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, відповідно до змісту якого просить:

- визначити ОСОБА_2 , додатковий строк в два місяці, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 30.09.2024 суд позовну заяву ОСОБА_2 залишив без руху та надав позивачу 7-денний строк з дня отримання цієї ухвали для усунення недоліків заяви.

17.10.2024 на адресу суду на виконання вимог ухвали суду від 30.09.2024 від позивача надійшла заява про усунення недоліків з уточненою позовною заявою.

Ухвалою від 21.10.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Постановив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначив на 18 листопада 2024 року .

Одночасно п.9 даної ухвали суд в порядку ст. 84 ЦПК України витребував у державного нотаріуса Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчука В.І. копію спадкової справи, що заведена до майна померлої ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

24.10.2024 на виконання вимог ухвали суду від 21.10.2024 на адресу суду надійшла інформаційна довідка із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про прав на спадщину) відносно ОСОБА_3 , яка вказує на те, що спадкова справа не заводилась.

Ухвалою від 18.11.2024 суд закрив підготовче провадження закрив та призначив розгляд справи по суті на 17.12.2024.

Ухвалою від 17.12.2024, яка у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання від 17.12.2024,суд відклав розгляд спарви по суті на 14.01.2025.

Ухвалою від 14.01.2025, яка у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання від 14.01.2025, суд відклав розгляд справи по суті на 30.01.2025.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є спадкоємицею за законом після смерті сестри ОСОБА_3 , однак з поважних причин пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини.

Позивач вказує, що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якого увійшло право на земельну частку (пай) реформованого КСП "Пам`яті Леніна" Селянщинської сільської ради Черняхівського району Житомирської області.

Позивач пояснює, що у встановлений законом шестимісячний строк не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини з поважних причин, а через те, що не знала про належність сестрі ОСОБА_3 право на земельну частку (пай).

Про факт належності ОСОБА_3 права на земельну частку (пай) реформованого КСП "Пам`яті Леніна" Селянщинської сільської ради Черняхівського району Житомирської області дізналась з моменту отримання довідки №55 від 18.04.2024, виданої Селянщинським старостинським округом Черняхівської селищної ради Житомирського району Житомирської області.

Вважала, що із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до нотаріальної контори можна звернутися у будь-який момент.

Позивач також зазначає, що на момент смерті сестри ОСОБА_3 їй виповнилось 64 роки отже є людиною похилого віку, постійно хворіє та має вікові захворювання, а з 2017 року має онкологію молочної залози.

Також позивач вказує, що проживає на великій відстані між місцем постійного проживання покійної сестри та відповідно знаходження спадкового майна ( АДРЕСА_1 ), а саме з 17.09.1977 року зареєстрована та постійно проживає з адресою: АДРЕСА_2 .

Зазначає, що як єдина спадкоємиця після смерті ОСОБА_3 звернулась до нотаріальної контори щодо здійснення права на спадкування після смерті сестри, однак нотаріус відмовив у прийнятті заяви у зв`язку з пропуском строку подання заяви для прийняття спадщини.

Оскільки позивач у позасудовому порядку не може захистити свої права, за захистом свого порушеного права на спадкування звернулась до суду.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач повноважного представника у судове засідання не направив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно.

У порядку ст. 178 ЦПК України у визначений строк відзиву на позовну заяву відповідач не подав.

Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В ході розгляду справи, суд відповідно до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України, створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ст. 259 Цивільного процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих до суду.

У судовому засіданні від 30.01.2025 відповідно до ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд оголосив вступну та резолютивну частину рішення суду.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Селянщина, Черняхівського району, Житомирської області померла ОСОБА_3 , у віці 67 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 27.06.2024 Черняхівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 7).

Позивач родинні відносин з померлою ОСОБА_3 підтверджує:

- копією свідоцтва про народження ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , (позивача), де матір`ю зазначена " ОСОБА_5 ", серії НОМЕР_2 від 14.02.1965 (а.с.10);

- копією довідки з державного архіву Житомирської області № Т-3809/02 від 07.08.2024 про те, що в книзі реєстрації актових записів про народження Селянщинської сільської ради Черняхівського району за 1937 рік значиться ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 , запис реєстрації №15 від 28.02.1937, матір"ю записано " ОСОБА_7 " ( а.с. 8);

- копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , що видане Селящинським ЗАТС Черняхівського району Житомирської області від 06.11.1975, згідно якого ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6 , уклала шлюб 06.11.1975 з ОСОБА_9 , внаслідок чого після укладення шлюбу змінила прізвище на " ОСОБА_10 " (а.с.9);

- копією експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз № 056/1196-m від 29.07.2024, згідно якого значиться, що імена " ОСОБА_11 ", " ОСОБА_12 ", " ОСОБА_13 ", " ОСОБА_13 ", " ОСОБА_11 " " ОСОБА_13 " є ідентичними ( а.с. 12).

Позивач вказує, що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якого увійшло право на земельну частку (пай) реформованого КСП "Пам`яті Леніна" Селянщинської сільської ради Черняхівського району Житомирської області.

Згідно довідки № 45 від 02.04.2024 виданої виконавчим комітетом Черняхівської селищної ради Житомирського району Житомирської області, згідно запису погосподарської книги №1 за 2001-2005 роки, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 , на день смерті та за 6 місяців до дня смерті проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 . За 6 місяців до смерті, на час смерті та на протязі 6 місяців після смерті ОСОБА_3 у вказаному житловому будинку ніхто не був зареєстрований та не проживав (а.с. 6).

Державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області В.І. Пилипчуком позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо здійснення права на спадкування після померлої ОСОБА_3 померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.4)

Згідно відомостей наданих державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області В.І. Пилипчуком спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 не заводилась (а.с. 33,34).

На підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до нотаріуса з заявою після смерті ОСОБА_3 позивач надала копію заключення лікаря патологоанатома ОСОБА_14 .Істеріна від 10.04.2017, яке видане хворій ОСОБА_15 1939 р.н., як доказ того що хворіє на онкологічне захворювання; (а.с. 25); копію паспорта громадянки України, виданого ОСОБА_2 15.08.1939 року серії КК784076 від 22.11.2001 року що виданий Комінтернівським РВ УМВС України в Одеській області з відміткою про місце проживання з 17.09.1977 в с. Крижанівка, Одеської області Одеського району, як доказ проживання на значній відстані від місця проживання покійної сестри, а відтак і спадкового майна ( а.с. 13).

Позивач, вказуючи на те, що пропустила строк для прийняття спадщини з поважної причини, звернулась до суду з даним позовом, в якому просить захистити порушене право шляхом визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статей 15 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на предмет та підстави позову суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини із спадкування, зокрема щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, які регулюється нормами права, що містяться в книзі 6 ЦК України.

За загальним правилом про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України).

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.

Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Так, варто зазначити, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема:

1) тривала хвороба спадкоємців;

2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна;

3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними;

4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України;

5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість.

Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.

Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини.

За приписами ч.3 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду

Верховний Суд в постанові від 20 жовтня 2021 року у справі № 405/7111/19-ц (провадження № 61-10591св21) зробив правовий висновок, згідно з яким при оцінці наявності поважних причин для визначення додаткового строку на прийняття спадщини, суди повинні розмежовувати два періоди та оцінювати наявність об`єктивних, непереборних перешкод для реалізацією особою права на прийняття спадщини. Перший період - період визначений законом для прийняття спадщини (6 місяців від дня відкриття спадщини), а другий період - від дня закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини до дня звернення до суду із позовом при визначенні додаткового строку для прийняття спадщини.

Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Так, судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 помела ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно шестимісячний строк на прийняття спадщини після її смерті сплив 10.11.2004 року, а тому позивач має довести суду, що протягом всього вказаного строку чи його істотної частини існували причини, які об`єктивно унеможливлювали вчинення нею дій щодо прийняття спадщини.

Як встановлено судом, позивач, в обґрунтування поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, вказує на те, що після смерті ОСОБА_3 не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк, оскільки на час відкриття спадщини про наявність спадкового майна їй не було відомо, вона була людиною похилого віку, постійно хворіла, а з 2017 року має онкологічне захворювання, та проживала на великій відстані від місця проживання покійної сестри.

Однак, жодних доказів поважності існування причин для пропуску строку для прийняття спадщини в шестимісячний строк після смерті спадкодавця позивач не надає та не наводить, при цьому саме посилання позивача на похилий вік та територіальну віддаленість від місця знаходження спадкового майна не вказує на існування внаслідок таких обставин об`єктивних та істотних перешкод для прийняття спадщини.

Разом з тим не є поважною і причина необізнаності позивача про наявність спадкового майна.

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18 та багатьох інших.

На підтвердження поважності пропуску строку звернення до нотаріуса з заявою позивач посилається на тривалу хворобу на підтвердження чого надає суду заключення лікаря патологоанатома Н.С.Істеріна від 10.04.2017, що вказує про те що з 2017 року ОСОБА_2 отримала заключення лікаря.

При цьому суд звертає увагу, що медичне заключення щодо стану здоров`я позивача датоване 10.04.2017, у той час як строк для подачі заяви про прийняття спадщини сплив 10.11.2004.

Вказану обставину суд не вважає поважною та такою, що може вказувати на можливість відновлення строку позивачу для подання заяви про вступ у спадщину, оскільки саме даних про те, що позивач хворіла з 10.05.2004 до 10.11.2004 безперервно і саме через ці обставини не скористалась правом на подачу заяви про прийняття спадщини позивачем не доведено та матеріали будь-яких доказів на підтвердження таких обставин не містять.

Разом з тим територіальна віддаленість місця проживання позивачки від місця знаходження спадкового майна також не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини без доведення в даному ракурсі існування об`єктивних, непереборних обставин , які б заважали позивачу скористатись своїм правом на спадкування у строк, визначений Законом.

Суд вважає, що неприйняття позивачем спадщини шляхом подачі заяви до нотаріуса у встановлений законом строк, та звернення до суду з метою надання додаткового строку для прийняття спадщини після сплину більше 19 років з моменту смерті спадкодавця, свідчить про нехтування правом на прийняття спадщини.

Суд також зауважує, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.

За викладених вище обставин суд дійшов висновку, що позивач належними та допустими доказами не довела поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Серед іншого суд вважає за необхідне також вказати, що позивач не надала суду достатніх доказів того, що між нею та померлою ОСОБА_3 існують родинні зв`язки, оскільки додані позивачем документи на підтвердження такого факту містять розбіжності у написанні по батькові позивача та ОСОБА_3 .

Крім того позивач не надала суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у померлої ОСОБА_3 будь-якого спадкового майна, у тому числі земельної частки (пай) у реформованому КСП "Пам`яті Леніна" Селянщинської сільської ради Черняхівського району Житомирської області .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13 (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Відповідно до норм закріплених у ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи викладені вище обставини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Розподіл судових витрат

У порядку ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13,79,81, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач: Черняхівська селищна рада (адреса місця знаходження: майдан Рад 1, селище Черняхів Житомирський район Житомирська область, 12301, )

Повний текст рішення складений та підписаний: 06.02.2025.

Суддя Людмила ЛОСЬ