Провадження № 22-ц/4808/150/25
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Томин О.О.,

секретаря Кузнєцова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», інтереси якого представляє адвокат Тараненко Артем Ігорович, на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Бабій О.М. 14 листопада 2024 року в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, повний текст якого складено 19 листопада 2024 року,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог:

У вересні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 62 247,50 грн, мотивуючи тим, що 23.04.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 17 500 грн строком на 30 днів зі сплатою 0.25 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику.

28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28.11.2019.

28.11.2019 року між ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 19 згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020р..

Договір факторингу № 28/1118-01 є рамковою угодою, що підтверджує згоду двох сторін на співпрацю протягом визначеного проміжку часу, а саме - з 28.11.2018р. до 31.12.2024р..

Предметом даного договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Право вимоги від клієнта до фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, встановленому в відповідному Додатку договору.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 62247,50 грн.

20.08.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали договір факторингу № 200824 відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.

Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором від 23.04.2021 року у розмірі 62 247,50.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції:

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором №133906586 від 23.04.2021 року в розмірі 18 812 гривень 50 копійок із яких 17 500 грн заборгованість за тілом кредиту та 1 312,50 грн, заборгованість по відсотках.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» витрати по сплаті судового збору в розмірі 732,05 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 1511 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з рішенням суду, Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», інтереси якого представляє адвокат Тараненко А.І., подана апеляційна скарга з мотивів неповноти з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Зокрема, апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач не вправі був нараховувати відповідачу проценти по закінченні строку договору, тобто після 23.05.2021 року, оскільки відповідач жодних дій щодо продовження строку дії договору не вчиняв.

Також не погоджується з твердженням суду, що в позовній заяві позивач не просить про стягнення з відповідача грошових коштів в порядку ст. 625 ЦК України та такого розрахунку не наводить і до матеріалів справи його не додано, а навпаки, позивач вказує в розрахунку заборгованості, що сума 44 747 грн. 50 коп. є саме заборгованістю по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

Не погоджується і з тим, що розрахунок заборгованості проведений без урахування умов договору.

На думку апелянта, доведеною є обставина отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним кредитним договором і взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, у передбачені в договорах строки грошові кошти та нараховані проценти не повернув у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість,а тому є підстави вважати, що позовні вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими.

Висновки Верховного Суду, на які посилається суд першої інстанції, не мають відношення до обставин цієї справи.

Крім того, апеллянт не погоджується із зменшення судових витрат.

Просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Позиція інших учасників справи:

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу. Вказує, що рішення суду є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою.

Судом першої інстанції вірно зазначено про те, що позичальник не здійснював дій, спрямованих на продовження строку дії договору, що підтверджується довідкою щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Таким чином, строк кредитування не змінювався.

Звертає увагу суду на те, що в кредитному договорі, передбачений у п. 1.2 Договору строк кредитування протягом 30 днів, Кредитор називає його «Дисконтний період» незважаючи на те, що у наведеному паспорті споживчого кредиту жодної згадки і посилання на період із такою назвою немає. Фактично погоджений з кредитором строк кредиту на 30 днів, був ним завуальований у договорі у так званий «Дисконтний період».

Однак апелянт стверджує, що розмір відсотків становить аж 44 747,50 грн, що може свідчити тільки про те, що нарахування процентів за користування кредитом було здійснено позивачем поза межами строку дії кредитного Договору.

На думку відповідача немає підстав для стягнення на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованості по відсотках за користування кредитом, оскільки з огляду на закінчення строку кредитування, нарахування позивачем процентів після спливу визначеного договором строку кредитування не відповідає положенням закону.

Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення залишити без змін.

Заяви (клопотання) учасників справи:

Представник особи, в інтересах якої подана апеляційна скарга, адвокат Тараненко А.І., в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений.

Представник ОСОБА_1 , адвокат Тарновський Г.М. у судове засідання апеляційного суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, вимоги апеляційної скарги заперечив.

Відповідач ОСОБА_1 , у судове засідання апеляційного суду не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду в апеляційному порядку, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу у їх відсутності.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування:

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст. 367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 23 квітня 2021 року ОСОБА_1 на офіційному сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» оформив в електронному вигляді заявку на отримання кредиту (анкету встановленої форми) (а.с.30).

Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» опубліковані на сайті www.moneyveo.ua, перебувають в загальному доступі для ознайомлення всіх зацікавлених осіб та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору (а.с.24-29).

Одночасно з переходом на сторінку ознайомлення з офертою, товариством генерується і відправляється на номер телефону, вказаний позичальником у заявці, персональний одноразовий ідентифікатор, який використовується позичальником для підписання електронного договору.

В такий спосіб 23 квітня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено електронний договір № , за умовами якого позичальник отримує 17500 гривень на умовах строковості, зворотності, платності. Укладення електронного договору, відбулося шляхом введення ОСОБА_1 , одноразового ідентифікатора НОМЕР_1 отриманого від товариства (а.с.31).

Відповідно до п. 1.2 договору кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту і його продовження залежить від дій позичальника в особистому кабінеті.

Як вбачається із довідки щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» таких дій, спрямованих на продовження строку дії договору позичальник не здійснював.

Пунктом 1.4 кредитного договору встановлено, що за користування протягом дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитору проценти за користування кредитом. Нарахування процентів здійснюється щоденно в розмірі 91.25% річних, що становить 0.25 % від суми кредиту за кожен день користування ним.

Пунктом 4.3 сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку надання кредиту, визначеного п. 1.2. цього договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні частини другої статті 625 ЦПК України.

Згідно з пунктом 4.1 договору від 23 квітня 2021 року невід`ємною частиною договору є «Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на Сайті Товариства: www.moneyveo.ua .

Відповідно до пункту 4.4 Договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитором в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис (а.с. 22).

Відповідач отримав кредитні кошти у сумі 17 500 гривень, що підтверджується копією платіжного доручення від 23 квітня 2021 року, наданого позивачем (а.с.42).

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, утворилася заборгованість.

Згідно з Розрахунком заборгованості, сформованим ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», заборгованість відповідача становить 40 915 гривень, при цьому заборгованість за тілом кредиту становить 17 500 гривень, за процентами 23 817 гривень 50 копійок (а.с.81-83).

Згідно з Розрахунком заборгованості, сформованим ТОВ «Таліон Плюс» заборгованість відповідача становить 62 247 гривень 50 копійок, з яких: за тілом кредиту - 17 500 гривень, за процентами - 44 747,50 гривні (а.с.85). Така ж сума заборгованості підтверджена випискою з особового рахунка за кредитним договором №133906586 ОСОБА_1 (а.с.86).

28 листопада 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01. (а.с.43-46).

28 листопада 2019 року укладено додаткову угоду №19 до зазначеного договору факторингу №28/1118-01, якою строк його дії продовжено до 31 грудня 2020 року (а.с.49).

Додатковою угодою від 31 грудня 2021 року №27 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, строк дії договору продовжено до 31 грудня 2022 року включно (а.с.55).

Додатковою угодою від 31 грудня 2022 року №31 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, строк дії договору продовжено до 31 грудня 2023 року включно (а.с.56).

Додатковою угодою від 31 грудня 2023 року №32 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, строк дії договору продовжено до 31 грудня 2024 року включно (а.с.57).

Відповідно до Реєстру прав вимоги від 29 червня 2021 року №140, до ТОВ «Таліон Плюс» від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло право вимоги за кредитними договорами до боржників, зокрема і до ОСОБА_1 за кредитним договором №133906586 від 23 квітня 2021 року загальною сумою 41 317 гривень 50 копійок (а.с. 58-59).

05 серпня 2020 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу №05/0820-01, строк якого закінчується 04 серпня 2021 року.

Вказаним договором, також передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку до договору (а.с.61-63).

Форма реєстру прав вимоги також підписана між сторонами (а.с.64).

Додатковою угодою від 03 серпня 2021 року №2 продовжено строк дії договору факторингу №05/0820-01 до 31 грудня 2022 року (а.с.66).

Додатковою угодою №3 від 30 грудня 2022 року строк дії договору факторингу №05/0820-01 продовжено до 30 грудня 2024 року включно (а.с.67).

Також, ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» надано реєстр прав вимоги від 31 серпня 2023 року №11 щодо відступлення фактору права вимоги щодо кредитного договору від 23 квітня 2021 року №133906586, згідно з яким загальна заборгованість ОСОБА_1 становить 62 247, 50 гривень (а.с.68-69).

20 серпня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» укладено договір факторингу №200824, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «Юніт Капітал» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором №133906586 від 23 квітня 2021 року. Відповідно до пункту 4.1 вказаного договору, право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку до договору. (а.с.72-75).

Таким чином, з огляду на наведені обставини та докази у справі, відбулася заміна кредитодавця на підставі укладених договорів, а тому до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», перейшло право вимоги за кредитним договором №133906586 від 23 квітня 2021 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 .

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитор вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Така ж правова позиція підтверджується правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12), від 31 жовтня 2018 року (справа №202/4494/16-ц), від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16), від 18 січня 2022 року (справа №910/17048/17), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 17 500 грн відповідно до умов договору строком на 30 днів зі сплатою відсотків в розмірі 0.25 процентів від суми кредиту за кожний день користування ними. Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що з врахуванням розміру неповернутого кредиту, процентної ставки за кредитом та строку кредитування розмір заборгованості за відсотками становить 1312,50 грн, а розмір заборгованості за договором позики становить 18 812,50 грн, які підлягають стягненню з відповідача.

Суд першої інстанції також зазначив, що позивач не вправі нараховувати відповідачу відсотки по закінченні строку договору, тобто після 23.05.2021 року, оскільки відповідач жодних дій щодо продовження строку дії договору не вчиняв.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом вірно встановлено, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , укладено договір у формі електронного документа з використанням електронного підпису - одноразового ідентифікатора, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов кредитного договору.

Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується матеріалами справи і не оспорюється відповідачем.

Таким чином, оскільки зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконав, тому позивач має право вимагати сплати заборгованості.

Умовами договору визначено обов`язок позичальника сплатити кредитору проценти за користування кредитними коштами, розмір процентів, строки повернення коштів, тобто досягнуто згоди щодо істотних умов договору і такий правочини, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мали виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору обома сторонами.

Доводи апелянта, щодо незгоди з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не вправі нараховувати відповідачу проценти по закінченні строку дії договору після 23.05.2021 року є помилковими.

З матеріалів справи встановлено, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало відповідачу кредит у розмірі 17 500 гривень, а останній зобов`язався повернути кошти та сплатити відсотки за користування ними у розмірі 0.25% на день.

Так, за умовами договору №133906586 від 23 квітня 2021 року (п.1.2) сторони встановили строк кредитування 30 днів від дати отримання кредиту з можливістю продовження строку (п.1.2. договору, п.3 паспорта споживчого кредиту).

При цьому сторони передбачили лише один випадок автоматичного продовження строку кредитного договору - у випадку надання кредиту не в день укладення договору.

Кредитні кошти відповідачу в розмірі 17 500 грн перераховані у день укладення договору - 23.04.2021 року о 13:28:54, про що свідчить довідка щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (а.с.31-32)

У пункті 1.3 договору сторони погодили, що встановлений в п.1.2 договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитора активовано функцію продовження строку дисконтного періоду.

Таким чином, виходячи із змісту цього пункту договору, продовження строку договору (дисконтного періоду) є правом позичальника і він міг скористатися ним на власний розсуд.

Таким правом позичальник не скористався, про що свідчить відсутність інформації у довідці щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» в позиції «Вчинення дій з метою продовження дисконтного періоду», поданій самим же позивачем (а.с.31-32).

Отже, у цих правовідносинах строк кредитного договору визначається у 30 днів, оскільки інший строк не був узгоджений сторонами, бо певна подія, обумовлена договором, не настала - позичальник не активував функцію продовження строку дисконтного періоду.

У цьому випадку дисконтний період договору співпав із строком договору.

Пунктом 1.4 кредитного договору встановлено, що за користування кредитом протягом дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитору проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку: 1.4.1. виключно на період строку, визначеного в пункті 1.2. договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 91,25% річних, що становить, що становить 0.25 % від суми кредиту за кожний день користування ним.

Обчислення розміру процентів за користування кредитом, виходячи із визначеної у цьому пункті договору процентної ставки : (17500х0,25% х30=1312,50 грн).

Така ж процентна ставка та загальні витрати за кредитом в розмірі 1312,50 грн зазначені в інформації щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача (а.с.20)

Лише за умови продовження дисконтного періоду розмір процентів за користування кредитом обчислюється за пунктами 1.4.2 або 1.4.3., але ця подія не настала.

Тому помилковими є вимоги позивача про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 44 747,50 гривень, які були нараховані поза строком кредитування.

За законом позивач не вправі нараховувати відповідачу проценти за користування кредитом після закінченні строку дії договору, тобто після 23.05.2021 року.

Суд вірно зазначив, що після закінчення строку кредитного договору позивач має право на стягнення грошових коштів в порядку ст. 625 ЦК України, у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором.

У пункті 4.3 договору визначено, що сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії кредитного договору (після 90 днів від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі, визначеному в п.1.7.2. договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Так,частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитором й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування.

Такий розмір процентів як відповідальність за ст.625 ЦК України (за неправомірне користування кредитними коштами) визначений у п.1.7.2. договору.

Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом») .

Така правова позиція міститься у постанові КЦС ВС від 30.01.2025р. у справі № 341/416/20.

Однак позивач у позовній заяві лише процитував положення частини 2 статті 625 ЦК України (а.с.10) та пункту 1.7.2. договору та не просив про стягнення з відповідача грошових коштів в порядку ст. 625 ЦК України та не навів такого розрахунку і такого розрахунку до матеріалів справи не додано. Навпаки, позивач подав лише розрахунок процентів, сума яких в розмірі 44 747 грн. 50 коп. є саме заборгованістю по несплаченим відсоткам за користування кредитом, що в розумінні закону є платою за кредит, тобто за правомірне користування кредитними коштами.

Вимагаючи проценти за неправомірне користування кредитними коштами, позивач мав визначити період такого користування, застосувавши відповідну процентну ставку, вивести суму процентів, яка мала вимагатися відповідно до статті 625 ЦК України.

Тому не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що вимога про стягнення суми на підставі положень статті 625 ЦК України позивачем була заявлена.

При цьому апелянт не позбавлений права на подання відповідного позову до відповідача.

Щодо незгоди апелянта з розподілом судових витрат, то суд першої інстанції з врахуванням складності справи, виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціну позову дійшов обгрунтованого висновку про те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, яку слід стягнути з відповідача, становить 1511 гривень.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже з врахуванням викладеного, слід дійти висновку, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», інтереси якого представляє адвокат Тараненко Артем Ігорович, залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 листопада 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

О.О. Томин

Повний текст постанови складено10 лютого 2025 року.