КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/2533/24 Головуючий у суді І інстанції Скрипка О.І.
Провадження № 22-ц/824/1526/2025 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 травня 2024 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики,

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики.

Позов обґрунтувало тим, що 14 червня 2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників.

14 лютого 2023 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 78748649.

Відповідно до реєстру боржників № 9 від 23 серпня 2023 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року позивач набув право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 42 000,00 грн, яка складається із: 10 500,00 грн - суми заборгованості за основною сумою боргу; 31 500,00 грн - суми заборгованості за відсотками.

27 лютого 2023 року між ТОВ «Качай гроші» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 00-7010830.

30 серпня 2023 року між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 30082023, відповідно до умов якого ТОВ «Качай гроші» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників від 30 серпня 2023 року до договору факторингу № 30082023 від 30 серпня 2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 12 163,50 грн, яка складається із: 3 150,00 грн - суми заборгованості за основною сумою боргу; 9 013,50 грн - суми заборгованості за звичайними відсотками.

09 лютого 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 6352688.

24 листопада 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 24112023, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників від 24 листопада 2023 року до договору факторингу № 24112023 від 24 листопада 2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача на загальну суму 55 820,00 грн, яка складається із: 20 000,00 грн - суми заборгованості за основною сумою боргу; 35 820,00 грн - суми заборгованості за відсотками.

Позивач вказував, що з моменту отримання права вимоги до відповідача за вищевказаними договорами ним не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій.

Посилаючись на те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за укладеними в електронній формі договорами, позивач просив суду стягнути з відповідача вищевказані суми заборгованості, а також понесені судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22 травня 2024 року позовні вимоги ТОВ «ФК ««ЄАПБ» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК ««ЄАПБ»:

заборгованість за договором позики № 78748649 у розмірі 13 650,00 грн, що складається із суми заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 10 500,00 грн та суми заборгованості за відсотками у розмірі 3 150,00 грн;

заборгованість за кредитним договором № 00-7010830 у розмірі 11 655,00 грн, що складається із суми заборгованості за основою сумою боргу у розмірі 3 150,00 грн та суми заборгованості за відсотками у розмірі 8 505,00 грн;

заборгованість за кредитним договором № 6352688 у розмірі 55 820,00 грн, що складається із суми заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 20 000,00 грн та суми заборгованості за відсотками у розмірі 35 820,00 грн;

а всього стягнуто заборгованість у загальному розмірі 81 125,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК ««ЄАПБ» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 366,55 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Підодвірний Т.І. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі посилається на те, що у матеріалах справи відсутні оферта на укладення кредитного договору, акцепт оферти на укладення договору, відсутня інформація щодо того, чи проходила особа яка нібито укладала кредитний договір, ідентифікацію, як це передбачено чинним законодавством, відсутні докази проведення такої ідентифікації, відсутня відповідь особи, яка нібито проходила ідентифікацію про прийняття пропозиції (акцепт), відсутнє підтвердження вчинення електронного правочину, яке повинен був отримати позичальник при укладанні договору. Вказує, що також надані не були, як і не повідомлено, як саме проводилась ідентифікація особи, та не надано доказів такої ідентифікації.

Стверджує, що матеріали судової справи взагалі не містять жодного доказу, що нібито укладення договорів від 27 лютого 2023 року № 00-7010830, від 09 лютого 2023 року № 6352688, від 14 лютого 2023 року № 78748649 відбувалось в порядку, визначеному чинним законодавством.

Також матеріали справи не містять належних, допустимих і достатніх доказів перерахування кредитних коштів за кредитними договорами, оскільки позивачем не надано первинних документів, які підтверджували б видачу кредитних коштів відповідачу.

Надані позивачем витяги не містять підписів сторін, що укладали договори факторингу, а містить лише підпис представника за довіреністю ТОВ «ФК «ЄАПБ», що свідчить про те, що витяг виготовлено самостійно позивачем який може зазначити у ньому будь-яку інформацію на власний розсуд.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «ЄАПБ» просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що доводи відповідача є безпідставними, оскільки суд першої інстанції надав належну оцінку наявним доказам та обставинам справи, ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволенняз таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 лютого 2023 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 78748649 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), за умовами якого відповідач отримав позику у розмірі 10 500,00 грн строком на 30 днів з датою повернення позики 16 березня 2023 року із базовою процентною ставкою 2,5 % на день, орієнтовною реальною річною процентною ставкою 2 333,95 %, орієнтовна загальна вартість позики - 13 650,00 грн.

14 червня 2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, в тому числі і до відповідача.

Відповідно до реєстру боржників № 9 від 23 серпня 2023 року до вказаного договору позивач набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 42 000,00 грн, що складається із: 10 500,00 грн - суми заборгованості за основною сумою боргу; 31 500,00 грн - суми заборгованості за відсотками.

Відповідно до наданого розрахунку заборгованості станом на 31 січня 2024 року відповідач має заборгованість за даним договором позики у вищевказаному розмірі.

27 лютого 2023 року між ТОВ «Качай гроші» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 00-7010830, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 3 150,00 грн строком дії кредитної лінії 120 днів з кінцевим строком повернення 27 червня 2023 року зі сплатою процентів за стандартною процентною ставкою у розмірі 2,5 % на день, орієнтовною реальною річною процентною ставкою 6 104,85 %, орієнтовна загальна вартість кредиту - 11 655,00 грн.

Згідно детального розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Качай гроші», станом на 30 серпня 2023 року відповідач мав заборгованість у загальному розмірі 12 163,50 грн, що складається із: заборгованість за тілом кредиту - 3 150,00 грн, заборгованість за відсотками - 9 013,50 грн.

30 серпня 2023 року між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 30082023, відповідно до умов якого ТОВ «Качай гроші» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників від 30 серпня 2023 року до договору факторингу № 30082023 від 30 серпня 2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 12 163,50 грн, що складається із: 3 150,00 грн - суми заборгованості за основною сумою боргу; 9 013,50 грн - суми заборгованості за звичайними відсотками.

Відповідно до наданого розрахунку заборгованості станом на 31 січня 2024 року відповідач має заборгованість за даним кредитним договором у вищевказаному розмірі.

09 лютого 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 6352688 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 20 000,00 грн строком на 360 днів (тобто до 04 лютого 2024 року) зі сплатою стандартної процентної ставки у розмірі 1,99 % в день, орієнтовною реальною річною процентною ставкою 29 653,85 % річних, орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом становить 163 280,00 грн, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки - 157 310,00 грн.

Згідно картки обліку договору (розрахунку заборгованості), складеного ТОВ «Авентус Україна», станом на 23 листопада 2023 року відповідач мав заборгованість за даним договором у загальному розмірі 55 820,00 грн, з яких 20 000,00 грн - основний борг, 35 820,00 грн - проценти.

24 листопада 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 24112023, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 24112023 від 24 листопада 2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача на загальну суму 55 820,00 грн, що складається із: 20 000,00 грн - суми заборгованості за основною сумою боргу; 35 820,00 грн - суми заборгованості за відсотками.

Відповідно до наданого розрахунку заборгованості станом на 31 січня 2024 року відповідач має заборгованість за даним кредитним договором у вищевказаному розмірі.

Судом також встановлено, що вищевказані договори укладено в електронному вигляді у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» та їх було підписано позичальником з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором і зазначенням у договорі персональних даних відповідача, а також карткового рахунку для отримання кошів № НОМЕР_1 у всіх трьох договорах.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що наданими доказами підтверджується, що під час укладення вищевказаних кредитних договорів (договорів позики) сторонами було досягнуто згоди з усіх їх істотних умов та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, строк кредиту, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення цих договорів на таких умовах шляхом підписання договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, укладені договори є обов`язковими до виконання.

Суд вказав, стороною відповідача не надано допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що ОСОБА_1 не укладав з ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Авентус Україна» вказані вище кредитні договори. При цьому, розмір спірної заборгованості за вищевказаними кредитними договорами відповідачем ОСОБА_1 не спростовано, своїх розрахунків не наведено та суду не було подано.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі досліджених судом доказів, з правильним застосуванням норм матеріального права.

Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до статті 202, частини першої статті 626 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором є домовленість двох або більше сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої, другоїстатті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Частиною першою статті 627 ЦК України установлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Нормами частини другої статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Тобто, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Згідно із частиною першою статті 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до частини другої статті 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір. у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному частиною 12 статті 11 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

У пункті шостому статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Водночас договір, що укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді, про що вказано також у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 та від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.

У постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

В частині третій статті 12, частині першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) (пункт 81 зазначеної постанови): «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18)».

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що з огляду на вищенаведені положення законодавства та встановлені обставин справи, посилання представника відповідача на те, що відсутні докази укладення договорів позики не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказані договори підписані електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, а також без здійснення позичальником входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.

У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки, на яку первісними кредиторами здійснювалось перерахування позичених грошових коштів, номер телефону), використані неправомірно для укладення кредитних договорів від його імені, відповідачем до суду не надано. Також слід звернути увагу на те, що відповідач до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій не звертався, як і не оскаржував правомірність укладених договорів.

Тобто суд першої інстанції дав мотивовану відповідь на заперечення відповідача проти позову, яке полягало в тому, що позивач не довів укладення з ним кредитних договорів та договору позики. Доводи апеляційної скарги є аналогічними запереченням відповідача проти позову.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Встановивши, що між сторонами були укладені договори позики в електронній формі, суд першої інстанції дійшов висновку, що кредитором ці договори були виконані, кошти на рахунок відповідача перераховані. Суд обґрунтовано відхилив посилання представника відповідача на відсутність у матеріалах справи первинних банківських документів, оскільки враховуючи умови надання кредитних коштів саме боржник має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, і він мав можливість представити суду виписку з свого рахунку на підтвердження відсутності надходження коштів від кредиторів на виконання укладених договорів. При цьому місцевий суд також виходив з того, що відповідач обізнаний про суть та характер спору, надав відзив на позовну заяву, однак жодних доказів на спростування заявлених позовних вимог стороною відповідача не надав.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів також погоджується і вважає, що враховуючи принцип змагальності в цивільному судочинстві, саме відповідач мав надати докази на спростування доводів позивача.

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (стаття 519 ЦК України).

Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.

Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення відповідного договору.

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад в частині кредитора.

Отже, відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

За змістом частини першої статті 4 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон № 2664-III) факторинг вважається фінансовою послугою.

Зокрема, відступлення права вимоги за договором факторингу може здійснюватися в якості забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. У такому правочині невиконання клієнтом своїх зобов`язань зумовлює перехід права вимоги до фактора.

За правилом статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Отже, за змістом наведених положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора.

У постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 вказується, що «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним».

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції в тому, що позивачем надані суду належні докази на підтвердження переходу права вимоги до відповідача ОСОБА_1 , як боржника за всіма трьома договорами позики у визначеному первісними кредиторами розмірі, а після переходу права вимоги жодні додаткові нарахування не здійснювалися.

Таким чином позивач, як новий кредитор, отримав право вимоги до боржника ОСОБА_1 , а доказів визнання недійсним чи розірвання вказаних вище договорів факторингу, як і доказів того, що їх дійсність оскаржується у судовому порядку, стороною відповідача суду не надано. Також у судовому провадженні не заперечено факту правомірності укладення таких договорів факторингу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що на підставі належним чином оцінених доказів, поданих позивачем, і повно та об`єктивно з`ясованих обставинах справи суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову, оскільки позивачем доведено у встановлений процесуальним законом спосіб, що між сторонами існували позичкові взаємовідносини.

Приведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення представником відповідача норм процесуального закону, у тому числі в частині диспозитивності цивільного судочинства.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції по суті спору визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги відповідача.

Суд першої інстанції з дотриманням приписів процесуального законодавства всебічно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 травня 2024 року у даній справі - без змін.

У такому разі розподіл судових витрат відповідача у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

З огляду на положення частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 травня 2024 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: С.А. Голуб

Т. А. Слюсар

Д.О. Таргоній