КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/768/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Мазурик О.Ф., Желепи О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Кірюшина Артема Андрійовича, в інтересах ОСОБА_1 ,

на рішення Святошинського районного суду міста Києва

від 19 лютого 2024 року

у цивільній справі №759/23415/23 Святошинського районного суду міста Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У листопада 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27 січня 2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2869935.

Відповідно до п.п.2.1. Кредитного договору, кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахунку коштів кредиту на платіжну карту клієнта, зазначену клієнтом в особистому кабінеті, яка зазначена в даному п.п. Кредитного договору.

Згідно з п.п.2.4. Кредитного договору, кредит вважається наданим в день перерахування «Лінеура України» суми кредиту на користь клієнта. Порядок обчислення (нарахування) процентів, пролангація, порядок повернення кредиту та сплата процентів, права та обов`язки сторін обумовлені в підписаному сторонами Кредитному договорі.

17.05.2023 р. між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 17052023, у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, що вказані у реєстрі боржників.

Згідно п. 1.1 договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Відповідно до реєстру боржників від 17.05.2023 року до договору факторингу № 17052023 від 17.05.2023 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 67 764,39 грн, з яких: 14 800 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 52 964,38 грн - сума заборгованості за процентами.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором № 2869935 в розмірі 67 764,39 грн, з яких: 14 800 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 52 964,39 грн - загальна заборгованість по відсоткам. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, адвокат Кірюшин А. А., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивач до позовної заяви не надає жодних доказів ідентифікації та верифікації позичальника та доказів того, що відповідачу було надано його примірник кредитного договору та додатків до нього, однак у позовній заяві зазначає, що оригінали електронних та письмових доказів знаходяться у позивача. Не надано жодних підтверджень створення та підписання заявки відповідачем у формі, що унеможливлює зміну її змісту.

Також позивач не надав доказів надання позивачу особистих (персональних) даних відповідача та створення особистого кабінету, надання позивачем погодження шляхом направлення письмового підтвердження позичальнику.

Скаржник посилався на те, що позивач мав можливість, але не надав суду першої інстанції примірник оригіналу договору, наприклад, на диску DVD-R, щоб суд у судовому засіданні міг дослідити наявність на оригіналі підписів сторін договору у дату його підписання, особи підписантів та їх повноваження, а також дослідити зміст оригіналу договору, його істотні умови, і на основі цього прийняти рішення, яке не викликало б сумнівів у жодної зі сторін.

Натомість, не маючи долученого до матеріалів справи оригіналу електронного договору саме з відповідачем, суд позбавлений можливості не тільки встановити дотримання письмової форми, але і його зміст та, зокрема, істотні умови, і суди наступних інстанції також можуть бути позбавлені можливості це зробити, дослідивши цей доказ безпосередньо.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги вказував також на те, що відповідач ставить під сумнів відповідність поданих паперових копій оригіналу та достовірність їх як доказу, з урахуванням того, що єдиним можливим доказом дотримання письмової форми (незалежно паперової чи електронної) є оригінал кредитного договору, який повинен давати змогу довести його цілісність та справжність, прийняття рішення на основі паперової копії електронного доказу не відповідає нормам статей 77, 78, 79, 95, 100 ЦПК України, ст. 1055 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та принципу безпосереднього дослідження доказів судом.

Скаржник вважає, що наданий суду розрахунок заборгованості позивачем, не є доказом наявності заборгованості, оскільки не належить до засобів доказування, передбачених ст. 76 ЦПК України, і не є первинним бухгалтерським документом. Водночас жодного доказу видачі кредиту на рахунок відповідача та доказів існування заборгованості у заявленому розмірі позивачем не подано.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження отримання відповідачем грошових коштів за договорами позики, що на переконання сторони відповідача, дає підстави стверджувати про те, що загадані договори не є укладеними.

03 квітня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», в якому Товариство просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним.

03 квітня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшли заперечення від представника відповідача - Кірюшина А. А., в яких він просив клопотання представника позивача про долучення доказів подане разом з відзивом на апеляційну скаргу від 02.04.2024 року залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги на рішення суду від 19 лютого 2024 року в порядку письмового провадження без виклику учасників справи, що підтверджується звітом про доставку копії ухвали про відкриття апеляційного провадження до електронного кабінету як позивача, так і відповідача.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 27 січня 2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2869935.

Відповідно до п.п.2.1. Кредитного договору, кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахунку коштів кредиту на платіжну карту клієнта, зазначену клієнтом в особистому кабінеті, яка зазначена в даному п.п. Кредитного договору.

Згідно з п.п.2.4. Кредитного договору, кредит вважається наданим в день перерахування «Лінеура України» суми кредиту на користь клієнта. Порядок обчислення (нарахування) процентів, пролангація, порядок повернення кредиту та сплата процентів, права та обов`язки сторін обумовлені в підписаному сторонами Кредитному договорі.

17.05.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 17052023, у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Згідно п.1.1 договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Відповідно до витягу з реєстру боржників від 17.05.2023 року до договору факторингу № 17052023 від 17.05.2023 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 67 764,39 грн, з яких: 14 800 грн - с ума заборгованості за основною сумою боргу, 52 964,38 грн - сума заборгованості за процентами.

Таким чином, згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2869935 від 27.01.2022 року, заборгованість ОСОБА_1 за період з 17.05.2023 року по 31.10.2023 року не погашена, залишок заборгованості складає 67 764,39 грн (а.с.23).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності, з огляду на те, що умови кредитного договору відповідачем належним чином не виконані, в передбачені кредитним договором, кредит не погашений.

Однак, апеляційний суд не погоджується з таким висновками враховуючи наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 127 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з викладеного, оскільки розгляд справи на підставі доказів, які не надавалися до суду першої інстанції, суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства, та оскільки позивачем не надано докази неможливості подання нових доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, не заявлено клопотання про поновлення строку для подання доказів та про приєднання нових доказів, за наведених обставин та згідно вимог ст. 367 ЦПК України апеляційний суд не вбачає підстав для прийняття нових доказів та надання їм оцінки.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 634, 638 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись з позовною заявою ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» вказувало на те, що кредитні договори були укладені первісними кредиторами з ОСОБА_1 з використанням підписання електронним підписом позичальника.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 дійсно були укладені кредитні договори з ТОВ «Лінера Україна» про надання кредитних коштів.

Водночас судом першої інстанції не враховано, що належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Судом першої інстанції не враховано, що надані позивачем розрахунки заборгованості не є належним доказом, що підтверджують отримання відповідачкою грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, а отже не підтверджують наявності у відповідача заборгованості та її розміру.

Розрахунки заборгованості, на які посилався позивач у позові і які досліджувалися судом першої інстанції, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договорів на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належними доказами наявності заборгованості. Зазначені розрахунки з зазначенням конкретних розмірів заборгованості, є документами, що створені самим позивачем та первісними кредиторами, а, відтак, інформація зазначена в них, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не можуть бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.

Отже, позивачем не доведено наявності у відповідача заборгованості за вказаними договорами кредиту у розмірі, зазначеному у розрахунках.

Доводи ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» у відзиві на апеляційну скаргу про належність доказів наявності заборгованості за кредитним договором, не спростовують відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин та відхиляються апеляційним судом.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги відповідача та наявність правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції з одночасним ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за результатом апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, то з позивача на користь відповідача підлягають до стягнення судові витрати, які поніс відповідач в суді апеляційної інстанції у розмірі 4026 грн (а.с. 88).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Кірюшина Артема Андрійовича, в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 лютого 2024 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги у розмірі 4026 (чотири тисячі двадцять шість) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Судді: Є. П. Євграфова

О. Ф. Мазурик

О. В. Желепа