Справа №441/2363/23 Головуючий у 1 інстанції:Ференц О.І.
Провадження №22-ц/811/93/24 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача:Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Городоцького районного суду Львівської області в складі судді Ференц О.І. від 05 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Городоцької міської ради Львівського району Львівської області про визнання права на земельну частку (пай), -

в с т а н о в и л а :

рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 05 грудня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Городоцької міської ради Львівського району Львівської області про визнання права на земельну частку (пай) відмовлено.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі просить рішення Городоцького районного суду Львівської області від 05 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що позивачка з 01.08.1983 року по 30 липня 2016 року працювала в Комунальному закладі Городоцької районної ради «Городоцька центральна районна лікарня» на посаді лікаря-терапевта дільничого Градівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини. Про те, що у 2009-2011 роках відбувалося роздержавлення і приватизації земль ССГ «ім..Т.Шевченка» на території Градівської сільської ради Городоцького району Львівської області та те, що апелянтка не включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю вона дізналась лише з відповіді Городоцької міської ради Львівського району Львівської області від 31.03.2023. Докази та відомості про те, що апелянтка була обізнана про відсутність її у вказаних списках в матеріалах справи відсутні і таких немає в природі. Вважає, що посилання суду, що апелянтка знала про розпаювання земель і можливість отримання нею сертифікату на земельну частку (пай) є лише припущенням суду і жодними доказами не підтверджується. Крім цього, з огляду на вказане судом помилково застосовано позовну давність через ст.75 ЦК УРСР 1963, згідно якої позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторони. Звертає увагу, що в матеріалах справи відсутня заява відповідача про застосування строку позовної давності. Звертає увагу, що у листі відповідача від 31.03.2023 №450/03-23 значено: «…приватизаційна комісія вправі була розглядати питання про включення до цього списку інших осіб, які не передбачені ст. 6 ЗК України і вносити свої пропозиції відповідній місцевій раді. Список підлягав погодженню районною радою. Однак, в Проекті роздержавлення і приватизації земель ССГ «ім.Т. Шевченка території Градівської сільської ради Городоцького району Львівської області, дані відомості відсутні». Тобто такі списки, взагалі могли бути не складені та, як наслідок не погоджені районною радою. Дана обставина додатково свідчить про те, що порушення права на включення в список відбулося не у 1995-1996 роках, як зазначає відповідач, а лише у 2023 після відповіді-відмови відповідача на заяву ОСОБА_2 про включення її до списку, як працівника охорони здоров`я, який має право на середню щесельну частку (пай). Зазначає, що невідомим залишається з чого суд встановив, що з моменту роздержавлення і приватизації земель ССГ «ім. Т. Шевченка території Градівської сільської ради Городоцького району Львівської області пройшло більше 20 років, оскільки в матеріалах справи відсутні докази отримання сільськогосподарським підприємством державного акта на право колективної власності, як і сам акт. Відтак, відлік строку позовної давності не належно встановлено судом. Відтак, враховуючи викладене, вважає, що позивачкою не пропущений строк позовної давності, оскільки про порушене право їй стало відомо із листа-відповіді у 2023 році.

Відповідно до ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви осіб, що беруть участь у справі в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Клопотання ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою представника позивачки, колегія суддів вважала необґрунтованим та відхилила зважаючи на те, що розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 10, 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, п.6 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України 2003 року, ст. 71 ЦК УРСР 1963 року, ст. 2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003, ст.ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року), п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», указ Президента України від 08.08.1995 №720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціями» та відмовляючи у задоволені позову, виходив з того, що із довідки КНП «Городоцька центральна лікарня» Городоцької міської ради Львівської області № 19 від 09.02.2023 та копії трудової книжки ОСОБА_2 видно, що вона в період з 01.08.1983 по 30.07.2016 працювала у КЗ ГРР «Городоцька центральна районна лікарня» на посаді лікаря-терапевта дільничного Градівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини (а.с.10-13). 16.02.2023 ОСОБА_2 звернулась із заявою до Городоцької міської ради Львівської області про включення її до списку осіб, які мають право на середню земельну частку (пай), як працівника охорони здоров`я, та визнати за нею право на отримання середньої земельної частки (паю) із земель запасу, які знаходяться на території Городоцької територіальної громади (а.с.8). Листом Городоцької міської ради Львівської області № 450/03-23 від 31.03.2023 ОСОБА_2 повідомлено, що її право на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку (а.с.9). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Позивачка з 01.08.1983 до 30.07.2016 працювала в КЗ Городоцької районної ради «Городоцька ЦРЛ» на посаді лікаря-терапевта дільничного Градівської сільської ради, в межах якої відбувалося роздержавлення і приватизація земель ССГ «ім. Т. Шевченка», то вона була особою, зайнятою в соціальній сфері і мала право бути включеною до списку осіб, які мають право на середню земельну частку, а в подальшому право на отримання такої на рівні із іншими працівниками, що визнається відповідачем у справі. Беручи до уваги те, що з часу роздержавлення і приватизації земель ССГ «ім. Т. Шевченка» минуло більше 20 років, ОСОБА_2 працювала у соціальній сфері з 1983, відтак знала про розпаювання земель і можливість отримання нею сертифікату на земельну частку (пай), однак свого права не реалізувала, не вживала жодних заходів для включення її у списки пайовиків, з огляду нащо суд відмовляє у задоволенні позовних вимог через пропуск строку позовної давності.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції вцілому відповідають обставинам, що мають значення та вимогам закону, доводи ж апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують.

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Городоцької міської ради Львівського району Львівської області про визнання права на земельну частку (пай), в якому просила:

- визнати за ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) на території Городоцької міської ради Львівської області площею 2,00 умовних кадастрових гектари, без визначення меж земельної ділянки в натурі.

Позов обґрунтовувала тим, що з 24.02.2023 маючи право на земельну частку (пай) на території Городоцької територіальної громади, проте помилково не включена у списки осіб, звернулась до Городоцької міської ради Львівської області із заявою щодо включення до списку осіб, як працівника охорони здоров`я, які мають право на середню земельну частку (пай) та визнати за позивачкою право на отримання середньої земельної частки (паю) із земель запасу, які знаходяться на території Городоцької територіальної громади (правонаступник Градівської сільської ради). Листом від 31.03.2023 №450/03-23 відповідач повідомив ОСОБА_2 «…в Проекті роздержавлення і приватизації земель СГГ «ім..Т.Шевченка» на території Градівської сільської ради Городоцького району Львівської області, дані відомості відсутні. Процес паювання земель вказаного колективного агроформування завершився виданою громадянам державних актів на право приватної власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (в період 2009 2011 р.). Відтак, позивачка не може оформити права на земельну частку (пай).

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям.

Згідно Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паюванню підлягали сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку.

У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП.

Як вбачається з матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорено та не спростовано, ОСОБА_2 дійсно працювала в Комунальному закладі Городоцької районної ради «Городоцька центральна лікарня» на посаді лікаря-терапевта дільничного Градівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини з 01.08.1983 року, згідно наказу №187-к від 01.08.1983 року по 30.07.2016 року, згідно наказу №101-к від 25.07.2016 року, що підтверджується довідкою КНП «Городоцька центральна лікарня» Городоцької міської ради Львівської області №19 від 09.02.2023 та копій трудової книжки ОСОБА_2 .

16.02.2023 ОСОБА_2 звернулась із заявою до Городоцької міської ради Львівської області про включення її до списку осіб, які мають право на середню земельну частку (пай), як працівника охорони здоров`я, та визнати за нею право на отримання середньої земельної частки (паю) із земель запасу, які знаходяться на території Городоцької територіальної громади (а.с.8).

В листі Городоцької міської ради Львівської області №450/03-23 від 31.03.2023 зазначено, що в проекті роздержавлення і приватизації земель ССГ «ім.Т.Шевченка» на території Градівської сільської ради Городоцького району Львівської області, дані відомості відсутні, процес паювання земель вказаного колективного агроформування завершився видючою громадянам державних актів на право приватної власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (в період 2009-2011 р.) та повідомлено ОСОБА_2 , що її право на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку (а.с.9).

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

На ім`я позивачки ОСОБА_2 сертифікат на земельну частку (пай) у колективній власності на землю не виготовлявся та не реєструвався, доказів протилежного не надано.

За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Відтак, позивачка з 01.08.1983 до 30.07.2016 працювала в КЗ Городоцької районної ради «Городоцька ЦРЛ» на посаді лікаря-терапевта дільничного Градівської сільської ради, в межах якої відбувалося роздержавлення і приватизація земель ССГ «ім. Т. Шевченка», то вона була особою, зайнятою в соціальній сфері і мала право бути включеною до списку осіб, які мають право на середню земельну частку, а в подальшому право на отримання такої на рівні із іншими працівниками, що визнається відповідачем у справі.

Однак, згідно п.6 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України 2003 правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк предявлення яких установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.

Згідно ст.71 ЦК УРСР 1963, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до ст.75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторони.

Враховуючи вказане, судом першої інстанції правильно встановлено, що з часу роздержавлення і приватизації земель ССГ «ім. Т. Шевченка» минуло більше 20 років. ОСОБА_2 працювала у соціальній сфері з 1983, відтак знала та не могла не знати про розпаювання земель і можливість отримання нею сертифікату на земельну частку (пай), однак свого права не реалізувала, не вживала жодних заходів для включення її у списки пайовиків, з огляду нащо суд правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог через пропуск строку позовної давності.

Окрім того, заперечення ОСОБА_2 зводяться виключно до її припущень про відсутність списків пайовиків як таких (хоча на їх наявність вона сама посилається у позовній заяві), про відсутність погодження таких районною радою тощо, оскільки такі не підтверджені належними та допустимими доказами, які мають значення для справи.

Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу слід відхилити, рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, на які правильно посилався суд першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 05 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 30 січня 2025 року.

Судді: Я.А. Левик

Н.П. Крайник

М.М. Шандра