Дата документу 29.01.2025 Справа № 331/2774/24
Єдиний унікальний № 331/2774/24
Провадження № 22-ц/807/430/25
У Х В А Л А

29 січня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого Полякова О.З.,

суддів Гончар М.С.,

Кухаря С.В.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2024 року у справі за позовом КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2024 року (повний текст рішення складено 23 жовтня 2024 року) в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеним судовим рішенням, 30 грудня 2024 року засобами поштового зв`язку КОНЦЕРН «МТМ» подав з апеляційну скаргу, яку ухвалою Запорізького апеляційного суду залишено без руху. Надано скаржнику десять днів з дня вручення копії ухвали суду для надання до Запорізького апеляційного суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з викладенням інших поважних причин та підстав для його поновлення, оригіналу квитанції про сплату судового збору в сумі 908,40 грн зі сплатою на вказані реквізити, а також копій апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

27 січня 2025 року до апеляційного суду надійшла оновлена апеляційна скарга з квитанцією про сплату судового збору в зазначеному в ухвалі розмірі, а також з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2024 року.

В обґрунтування клопотання зазначено, що КОНЦЕРН «МТМ» має зареєстрований електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд», якою реалізовано функціонал автоматичного направлення сторонам у справі процесуальний документів. Однак, доступ до конкретної справи має та особа, яка безпосередньо подавала позовну заяву або та, яка подавала до суду клопотання про надання доступу до справи. Позовну заяву подав юрисконсульт Постольний О.Р., який звільнився з концерну у серпні 2024 року. У подальшому участь у справі брав юрисконсульт Науменко М.В., у якого не було доступу до справи через ЄСІТС. Оскільки справу розглянуто за відсутності представника позивача, КОНЦЕРН «МТМ» дізнався про ухвалення оскаржуваного рішення тільки наприкінці листопада 2024 року. Таким чином, направлене через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» фактично не було отримано Концерном, оскільки воно надійшло до електронного кабінету особи, яка не працює в КОНЦЕРНІ «МТМ». Тому, посилаючись на фактичне отримання повного тексту оскаржуваного рішення 29 листопада 2024 року, що підтверджено матеріалами справи (а.с. 122), КОНЦЕРН «МТМ» просить поновити йому строк на апеляційне оскарження Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2024 року.

Відповідно до ч. 1,2, ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У пункті 8 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства належить забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Також колегія суддів зазначає, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначений підхід неодноразово був застосований Верховним Судом, зокрема у постановах від 21 травня 2021 року у справі № 1.380.2019.006107, від 22 липня 2021 року у справі № 340/141/21, від 16 вересня 2021 року у справі № 240/10995/20 та від 12 вересня 2022 року у справі №120/16601/21-а.

Конституційний Суд України в Рішенні № 9-зп від 25 грудня 1997 року зазначив, що частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, які відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене. Таким чином, положення частини першої статті 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 6-зп від 25 листопада 1997 року Головним обов`язком держави, згідно зі статтею 3 Конституції України, є утвердження і забезпечення прав і свобод людини. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (стаття 8 Конституції України).

Крім того, відповідно до абзацу другого підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019, утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, частини першої статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні ефективного механізму такого захисту.

У свою чергу, в абзаці п`ятому підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012 зазначено, що гарантована Конституцією України рівність усіх людей у їхніх правах і свободах означає потребу забезпечення їм рівних юридичних можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод; у правовій державі звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 2-р(II)/2022 від 6 квітня 2022 року гарантована Конституцією України рівність усіх людей у їхніх правах і свободах означає конечність забезпечення їм рівних юридичних можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод. У державі, керованій правовладдям, звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, а додержання загальних принципів рівності громадян перед законом та заборони дискримінації, що їх визначено приписами частин першої, другої статті 24 Конституції України, є неодмінним складником реалізації права на судовий захист.

Згідно з ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Враховуючи поважність причин пропуску строку на подання апеляційної скарги, для забезпечення можливості реалізації конституційного права скаржника на апеляційне оскарження, колегія суддів вбачає підстави для поновлення строку.

Заслухавши суддю - доповідача Полякова О.З., беручи до уваги, що апеляційну скаргу подано з додержанням вимог, встановлених ст.ст. 354, 356 ЦПК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України з урахуванням вимог ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України, колегія вважає за можливе відкрити апеляційне провадження та призначити справу до розгляду в порядку спрощеного провадження.

Згідно п. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Керуючись п. 13, ст. 7, ст.ст. 274, 354, 359, 360, 361, 369 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2024 року - задовольнити.

Поновити КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» строк на апеляційне оскарження рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2024 року.

Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2024 року у справі за позовом КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії.

Надіслати учасникам справи разом з копією цієї ухвали копії апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів.

Надати учасникам справи строк до 28 лютого 2025 року для надання відзиву на апеляційну скаргу разом з доказами надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Справу призначити до розгляду без повідомлення учасників справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: