ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 689/2920/23

Провадження № 22-ц/820/143/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Демчук В.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення порядку користування квартирою, яка є у спільній частковій власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана її представником ОСОБА_1 , на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2024 року (суддя Соловйов А.В.).

Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення порядку користування квартирою.

В обґрунтування позову зазначала, що їй належить частки, а ОСОБА_3 ОСОБА_4 по частини квартири АДРЕСА_1 . Квартира має загальну площу 41,1 кв.м., житлову площу 29 кв.м. та складається з двох житлових кімнат літ. 4 площею 16 кв.м. та літ. 5 площею 13 кв.м., кухні літ. 3 площею 7,3 кв.м., ванної кімнати літ. 2 площею 2,1 кв.м., коридору літ. 1 площею 2,7 кв.м.

У вказаній квартирі зареєстровано місце проживання лише позивачки.

Разом з тим, вона не має змоги проживати у квартирі, оскільки в ній проживають за згоди відповідачів невідомі люди, при цьому, її згоди на їх проживання ніхто не запитував.

Відповідно, вона позбавлена можливості користуватись кватирою та залишити свої речі. Питання користування спільною квартирою в досудовому порядку врегулювати не вдалося.

Враховуючи викладене вище, позивачка просила суд виділити ОСОБА_2 у користування частину квартири за адресою АДРЕСА_1 площею 16 кв.м., залишивши у спільному користуванні сторін частину квартири площею 12,1 кв.м., кухню площею 7,3 кв.м., ванну кімнату площею 2,1 кв.м., коридор площею 2,7 кв.м.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Посилається на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Вказує, що з урахуванням перебування квартири на праві спільної часткової власності у власності трьох осіб, розмір житлової площі, що припадає на одну особу, взаємовідносини сторін та наявність у квартирі ізольованих житлових кімнат (з урахуванням часткового перепланування), запропонований позивачем порядок користування квартирою забезпечує розумний баланс інтересів та прав всіх співвласників та не призведе до погіршення житлових умов. А тому, встановлення порядку користування квартирою з незначним відхиленням від ідеальних часток співвласників житлової площі, із урахуванням планування квартири, є єдиним оптимальним способом вирішення спору між співвласникам квартири, які не змогли за взаємною згодою добровільно вирішити питання користування спільною квартирою.

Вважає безпідставним висновок суду про те, що реалізація права відповідачів на користування майном у спільній частковій власності буде унеможливлена, з огляду на те, що відповідачі являються різностатевими особами, оскільки відповідачі є рідними братом та сестрою. Крім того, звертає увагу, що в разі задоволення позовних вимог частка позивача в користуванні стане меншою від ідеальної, а частка відповідачів більшою.

Звертає увагу, що спірні правовідносини не стосуються поділу майна для припинення права власності і такий правовий режим зберігається.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 частки, ОСОБА_4 частки та ОСОБА_3 частки. (а.с. 12-13)

Згідно з технічним паспортом, квартира станом на 12.01.2008 має таку технічну характеристику: загальна площа 41,1 кв.м., житлова площа 29 кв.м., складається з двох житлових кімнат, площею 16 кв.м. та 13 кв.м., кухні, площею 7,3 кв.м., кладової, площею 2,1 кв.м., коридору, площею 2,7 кв.м. При цьому, кімната під літ. 4, площею 16 кв.м.м., є прохідною.

Згідно з висновком експерта №1120/024 від 21.06.2024 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 відповідно до часток співвласників відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва між усіма співвласниками технічно неможливо оскільки немає можливості надати в користування кожному співвласнику відокремлену житлову кімнату відповідно до його частки у праві власності на квартиру.

Водночас, визначити порядок користування зазначеною квартирою з можливістю надання окремої кімнати ОСОБА_2 та іншої кімнати у спільне користування ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , з незначним (до 10%) відхиленням від ідеальних часток та у відповідності до вимог нормативно-правових актів галузі будівництва технічно можливо за умови виконання робіт з часткового перепланування квартири. (а.с. 51-81)

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі в квартирі не проживають, що не заперечувалось сторонами, доказів того, що в квартирі проживають інші невстановлені особи, що перешкоджає позивачці користуватись квартирою, суду не надано, задоволення позовних вимог у запропонованому експертом варіанті не відповідатиме справедливому балансу та порушуватиме права відповідачів, які є рівними (за суттю) з правами позивача.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до статті 8 Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Згідно зі статтями 41, 47 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними і визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Аналіз зазначеної правової норми дає підстави для висновку, що при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок.

При цьому, допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У постанові від 15 лютого 2023 року у справі № 487/3769/20 (провадження № 61?7928св22) Верховний Суд зробив висновки про те, що «володіння та користування спільним майном здійснюється усіма його співвласниками за спільного згодою, тобто в результаті досягнення консенсусу. У тому ж разі, якщо такої згоди сторони не досягли, спір щодо порядку володіння та користування спільним майном повинен вирішуватися судом. Отже, у разі коли існує між співвласниками спір з приводу порядку користування та володіння спільним майном, суд має вирішити такий спір щодо суті, визначивши певний порядок користування спільним майном для його співвласників, які в позасудовому порядку не досягли згоди з приводу користування та управління ним».

У постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 Верховний Суд України зробив висновок про те, що «стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників щодо спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому, допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників».

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16 (провадження № 61-24395св18), від 26 травня 2021 року у справі № 750/11539/18 (провадження № 61-15087св20), від 12 серпня 2021 року у справі № 644/5579/19 (провадження № 61-5255св20), від 08 вересня 2021 року у справі № 761/44705/19 (провадження № 61?10474св21), від 15 вересня 2021 року у справі № 719/637/20 (провадження № 61-11437св21).

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, врахувавши кількість співвласників нерухомого майна, їх частки у праві спільної часткової власності, технічні характеристики квартири, розмір житлової площі, а також відносини між сторонами у справі, пропорційність та рівновагу прав та інтересів сторін у справі, та встановивши, що встановлення порядку користування спірною квартирою можливо лише з проведенням часткового перепланування квартири, внаслідок чого зменшиться житлова площа у ній, що порушуватиме житлові права сторін у справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Також, запропонований позивачем у позові варіант користування спірною квартирою шляхом виділення позивачу у користування більшої житлової кімнати квартири (16,0 кв. м), яка є прохідною до житлової кімнати (13 кв.м.), є неможливим, оскільки такий варіант розподілу, з урахуванням технічної характеристики квартири, призведе до погіршення житлових прав сторін у справі.

Доказів неможливості позивачкою володіти та користуватися квартирою також не надано, з врахуванням того, що відповідачі у квартирі не проживають, зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_5 є АДРЕСА_2 , відповідачки ОСОБА_3 - АДРЕСА_3 .

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди позивачки з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її представником ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай