РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/1627/23

Провадження № 22-ц/4815/36/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Хлуд І.П.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Наумець Лідія Костянтинівна, ОСОБА_4

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 липня 2024 року, ухвалене в складі судді Галінської В.В., повний текст рішення складено 09 серпня 2024 року у справі № 569/1627/23,

в с т а н о в и в :

В січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Наумець Лідії Костянтинівни, ОСОБА_4 про переведення прав та обов`язків покупця, визнання права власності.

Позов мотивований тим, що угодою від 14 жовтня 2005 року, посвідченою державним нотаріусом першої Рівненської нотаріальної контори Ревою Л.Л. ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визначили власні частки у квартирі АДРЕСА_1 , по частці кожному із співвласників.

14 жовтня 2005 року ОСОБА_2 подарував ОСОБА_2 належну йому на праві власності частину вказаної квартири. Після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 набув право власності на частину спірної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.08.2020 року.

06.10.2022 року він дізнався від ОСОБА_3 що брат ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 05 січня 2021 року відчужив на її користь свою частину спірної квартири за 269360 гривень.

Вважає, що через не повідомлення його як співвласника квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 про намір продажу спірної частки та укладенням спірного правочину від 05.01.2021 року було порушено його права, за поновленням яких і звертається до суду.

Просив суд перевести за ним права та обов`язки покупця за договором купівлі продажу часток квартири АДРЕСА_1 від 05 січня 2021 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого 05 січня 2021 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Наумець Л.К., виплатити ОСОБА_3 вартість частини квартири АДРЕСА_1 , у розмірі придбаному нею згідно із договором купівлі продажу від 05 січня 2021 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого 05 січня 2021 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Наумець Л.К., внесених ОСОБА_1 на депозитний рахунок Рівненського міського суду.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частини квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 липня 2024 року в позові ОСОБА_1 про переведення прав та обов`язків покупця, визнання права власності відмовлено.

Грошові кошти в розмірі 269360 гривень, що перебували на депозитному рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненськкій області (квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки №0.0.2.1 від 08.05.2023 року) повернуто ОСОБА_1 .

Рішення суду мотивоване тим, що на час розгляду справи спірна частка квартири АДРЕСА_1 не перебуває у власності відповідачів, а належить третій особі ОСОБА_4 . Крім того, позивач не вніс одночасно з пред`явленням позову на депозитний рахунок суду грошової суми, яку за договором купівлі-продажу повинен сплатити покупець, а внесена сума не відповідає дійсній вартості спірної частки квартири на момент звернення до суду з позовом та відповідно вибір позивачем неефективного способу захисту прав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також вважаючи, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, просить суд оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Окрім того, просить витребувати з володіння ОСОБА_4 частини квартири АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що суддею порушені строки розгляду заяви про забезпечення позову та її виконання, що призвело до неправомірної зміни власника спірної частки та дало змогу представнику відповідача покликатися на неналежного відповідача. Судом не враховано, що продаж відбувся з порушенням процедури письмового повідомлення інших співвласників квартири про намір продати свою частку. Відмови у придбані спірного майна ні від нього чи іншого співвласника в матеріалах справи приватного нотаріуса відсутні. Скріншоти телефонних дзвінків є неналежними доказами про письмову переписку щодо укладення договору купівлі-продажу.

Крім того, обов`язком суду було надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи та визначити яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Прийняти заяву про збільшення позовних вимог від 08.05.2023 року та витребувати майно від нового власника ОСОБА_4 .

Вказує, що судом неправомірно застосовано висновок постанови Верховного Суду від 19.05.2021 року у справі №761/37049/15-ц, оскільки його позов зумовлений відсутністю відомостей щодо наявного договору, умов, ціни, сторін тощо. Також не можуть бути застосовані постанови Верховного суду від 05.09.2022 у справі №385/321/20 та від 06.07.2022 у справі №754/12170/16-ц, оскільки не є релевантними до спірних правовідносин.

Вважає, що оскільки 05.01.2021 року частину квартири було продано за 269 360 гривень то саме таку суму він і вніс на депозитний рахунок суду на стадії підготовчого провадження, оскільки при подачі позову йому не було відомо за якою ціною відбувся продаж частини квартири.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачі вказують, що рішення суду прийняте у відповідності до ст. 263 ЦПК України, є законним та обґрунтованим, а доводи викладені у апеляційній скарзі такими, що не заслуговують на увагу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду таким вимогам відповідає.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 1998 року є власником 1/4 частки у квартирі АДРЕСА_1 , а з 10 лютого 2022 року співвласником частини цієї квартири.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.08.2020 року ОСОБА_2 набув право власності на частину спірної квартири.

05 січня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Наумець Л.К., відповідно до якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 купила частку квартири АДРЕСА_1 , належну продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, за 269 360 гривень.

23.03.2023 року ОСОБА_3 відповідно до договору дарування відчужила належну їй частку квартири АДРЕСА_1 третій особі ОСОБА_4 .

У відповідності до звіту про незалежну оцінку нерухомого майна від 11 травня 2023 року, виданого Приватним підприємством «Оцінка», встановлено, що станом на 11 травня 2023 року ринкова вартість житлової квартири за адресою: АДРЕСА_2 складала 1 157 490 гривень без ПДВ, у тому числі вартість частки квартири становить 578 745 грн. без ПДВ.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою статті 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності (стаття 361 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі.

Будучи наділені правом на переважну купівлю частки у праві спільної часткової власності, інші співвласники тим не менш не мають переваг і привілеїв щодо ціни та інших умов, на яких має намір продати свою частку співвласник-відчужувач. Для забезпечення здійснення переважного права інших співвласників на купівлю продавець зобов`язаний повідомити інших співвласників про свій намір продати частку. У повідомленні обов`язково має бути визначена ціна, а інші умови продажу мають бути зазначені, якщо вони визначаються продавцем як істотні для укладення даного договору (наприклад, строки розрахунків, форма, у якій співвласник бажає укласти договір, та інші умови, досягнення згоди з яких є необхідним для укладення договору).

Якщо договір купівлі-продажу частки підлягає нотаріальному посвідченню, доказом повідомлення учасників спільної часткової власності про подальший продаж частки в спільному майні може бути свідоцтво, видане нотаріусом, про передачу їм заяви продавця згідно із статтею 84 Закону України «Про нотаріат» або заява учасників спільної часткової власності про відмову від здійснення права переважної купівлі частки майна, що продається (із зазначенням ціни та інших умов, на яких продається ця частка). Справжність підпису на заяві учасника спільної часткової власності повинна бути засвідчена нотаріально (абзаци 3, 4 пункту 54 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

Суб`єктивне право на продаж частки сторонній особі виникає у співвласника з моменту одержання відмови усіх інших співвласників від здійснення переважного права на купівлю або нездійснення ними цього права протягом одного місяця від дня отримання ними повідомлення, якщо предметом договору купівлі-продажу є нерухоме майно, і протягом десяти днів - якщо предметом договору купівлі-продажу є рухоме майно. При цьому під здійсненням переважного права необхідно вважати передання (надіслання) продавцю оферти щодо укладення основного або попереднього договору купівлі-продажу частки.

Убачається, що при здійсненні продажу частини квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 були порушені права ОСОБА_1 на переважне право на її придбання, оскільки будь-які належні та допустимі докази письмового повідомлення продавцем інших співвласників про намір продати свою частку, із зазначенням ціни та інших умов, на яких він її продає матеріали справи не містять.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недотримання ОСОБА_1 положень ч. 4 ст. 362 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22 грудня 1995 року зазначено, що вирішуючи питання про грошові стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суди мають виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутністю - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

У п. 18 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», роз`яснено, що під час розгляду позову про переведення на підставі статті 362 ЦК прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу, укладеним з порушенням переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності, суду слід виходити з дійсної вартості частки на час розгляду справи. Невнесення одночасно з пред`явленням позову на депозитний рахунок суду грошової суми, яку за договором повинен сплатити покупець, є підставою для відмови в позові.

Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі №761/37049/15-ц.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду із вказаним позовом 30.01.2023 року, проте одночасно з пред`явленням позову на депозитний рахунок суду грошової суми, яку за договором повинен сплатити покупець не вніс. Лише 08.05.2023 року вніс на депозитний рахунок суду 269 360 грн, які були сплачені покупцем при купівлі частини квартири. Між тим, доказів, що вказана сума відповідає дійсній вартості частини квартири на час розгляду справи судом позивачем не надано.

У відповідності до звіту про незалежну оцінку нерухомого майна від 11 травня 2023 року, виданого приватним підприємством «Оцінка» на замовлення відповідача ОСОБА_3 , встановлено, що станом на 11 травня 2023 року ринкова вартість житлової квартири за адресою: АДРЕСА_2 складала 1 157 490 гривень без ПДВ, у тому числі вартість частки квартири становить 578 745 грн. без ПДВ.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що позбавлення особи права власності без виплати відповідної компенсації є порушенням ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року.

Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 21 грудня 2010 р. (набуло статусу остаточного 21 березня 2011 р.) у справі «Андрій Руденко проти України» зазначено, що вимога попереднього платежу є не просто технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а основною вимогою, на якій повинно ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна без її згоди.

Загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 ЦК України).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку із недотриманням позивачем вимог ч. 4 ст. 362 ЦК України.

Разом з тим, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги проте, що не можуть бути застосовані правові позиції Верховного Суду від 19.05.2021 у справі №761/37049/15-ц, так як вони не відповідають обставинам у даній справі, оскільки обставини та предмет спору у цій справі є подібними щодо справи, яка є предметом апеляційного перегляду.

Інші доводи апеляційної скарги, колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки не знайшли свого підтвердження і зводяться лише до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку та до тлумачення норм права на розсуд апелянта, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в рішенні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене відповідно до ч.13ст.141ЦПК України відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 30 січня 2025 року

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.