Провадження № 2/522/269/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Єрганінової К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 02.10.2023 звернулася до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_2 та просить:

- встановити факт проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_2 у період з 14.02.2012 по 23.08.2016 без реєстрації шлюбу;

- визнати об`єкт нерухомого майна житлову квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 98,2 кв.м., житлова площа 50,3 кв.м. спільним сумісним майном подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини квартири, оскільки малолітній ОСОБА_5 проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у період з 14.02.2012 по 23.08.2016 сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. На початку відносин сторони орендували квартиру за адресою: АДРЕСА_2 у якій прожили 4,5 роки. В подальшому сторони переїхали у квартиру матері позивачки за адресою: АДРЕСА_3 , де прожили близько року. Під час проживання у фактичних шлюбних відносинах, на початку 2016 року сторонами було вирішено придбати спірну квартиру. Незважаючи на те, що квартира купувалася за спільні кошти, первинно майнові права були оформлені на маму відповідача. 23.08.2016 сторони зареєстрували шлюб, а ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5 . Акт прийому-передачі на спірну квартиру до договору купівлі-продажу майнових прав було укладено 29.03.2018, тобто вже під час шлюбу. У 2018 році родина ОСОБА_5 переїхала до спірної квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.05.2023 шлюб між сторонами було розірвано. З 24.06.2022 відповідач ОСОБА_2 перебуває поза межами території України та не проживає у спірній квартирі. Позивачка брала фінансову участь у придбанні квартири, оскільки на той час працювала, а її мати 24.05.2012 отримала грошову компенсацію у розмірі 113 220 дол. США, у зв`язку зі смертю батька позивачки. Розмір частки на квартиру збільшує за рахунок того, що на її утриманні перебуває син сторін, на його утримання витрачається десь 20 000 гривень на місяць, а відповідач тільки з липня 2023 надсилає кошти на утримання дитини у розмірі 3 700 грн, чого недостатньо.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.10.2023 справа надійшла в провадження судді Чернявської Л.М.

Ухвалою від 04.10.2023 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 30.10.2023 відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 про відвід судді Чернявської Л.М.

Ухвалою від 09.11.2023 суддею Чернявською Л.М. заявлено самовідвід.

На підставі розпорядження №835/23 від 10.11.2023 по справі проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, в результаті якого справа 13.11.2023 була передана судді Бондарю В.Я.

Ухвалою від 13.11.2023 справа прийнята до провадження судді Бондаря В.Я. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 12.12.2023.

Ухвалою від 29.11.2023 забезпечено участь представника позивача ОСОБА_3 в підготовчому засіданні в режимі відеоконференції.

У підготовчому засіданні 12.12.2023 проведеному за участі представника позивача ОСОБА_3 , яка брала участь в засіданні в режимі відеоконференції та представника відповідача ОСОБА_6 було задоволено клопотання представника позивача про виклик свідка, залишено без розгляду за заяву представника позивача клопотання про залишення позову без розгляду та клопотання про повернення позову. Суд задовольнив клопотання представника відповідача про оголошення перерви з метою ознайомлення зі справою, розгляд справи відкладено на 19.01.2024.

До суду 19.12.2023 надійшов відзив від представника ОСОБА_2 ОСОБА_6 , згідно якого відповідач заперечує проти позову та просить відмовити у його задоволенні.

На обґрунтування відзиву зазначено, що як сім`я сторони проживали після реєстрації шлюбу. Дійсно сторони познайомилися у 2012 році, але лише інколи відпочивали разом на вечірках. Протягом 2012-2016 років у відповідача були стосунки з різними жінками, а позивачка залишалася доброю знайомою. У зв`язку з вагітністю позивачки, сторони прийняли рішення про реєстрацію шлюбу для вихованні дитини у повноцінній сім`ї. З 2012 року ОСОБА_2 працює моряком та іноді по пів року і більше заходився в рейсах далекого плавання. Коли відповідач приходив з рейсу, сторони часто організовували спільні вечірки з друзями. Позивачка не надала жодного доказу на підтвердження спільного проживання, фотографії не підтверджують факт перебування у стосунках притаманних сім`ї. Спірна квартира придбана відповідачем разом з матір`ю за їх особисті кошти. 80% коштів були вкладені за рахунок продажу земельної ділянки належної відповідачу, а решту коштів доклала його мати з власних заощаджень. Протягом 2012 року мати позивачки придбала дві квартири, тому посилання на вкладення коштів в спірну квартиру від отримання компенсації матір`ю позивачки є неспроможним. У провадженні суду перебуває справа №522/11185/23-Е за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів та поділ спільного майна подружжя, по якій позивачка по даній справі відчужила автомобіль відповідача та привласнила собі кошти від його продажу. Проживання сина з матір`ю само по собі не є підставою для збільшення частки у спільній власності, а квартира навіть не є спільною власністю подружжя.

До суду 17.01.2024 надійшла відповідь на відзив представника позивача ОСОБА_3 , у якій зазначає, що підтвердження факту спільного проживання сторін підтверджується фотографіями, показаннями свідків, листуванням позивача з відповідачем та його матір`ю, а також видача відповідачем на позивача довіреності на вчинення дій зі зняття та отримання коштів з рахунків відкритих на ім`я ОСОБА_2 .

У підготовчому засіданні 19.01.2024 проведеному за участі представника позивача ОСОБА_3 , яка брала участь в засіданні в режимі відеоконференції та представника відповідача ОСОБА_6 було відмовлено у долученні відзиву та надано додатковий час для подання доказів направлення відзиву стороні позивача. Відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів. У засіданні оголошено перерву до 29.01.2024.

У підготовчому засіданні 29.01.2024 проведеному за участі представника позивача ОСОБА_3 , яка брала участь в засіданні в режимі відеоконференції та представника відповідача ОСОБА_6 було частково задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, відмовлено у задоволенні клопотання про накладення штрафу на представника відповідача, прийнято відзив, відповідь на відзив на заперечення, задоволено клопотання представника відповідача про виклик свідків. В результаті проведеного підготовчого засідання було закрите підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 12.03.2024.

Ухвалою від 29.01.2024 витребувано від АТ «УкрСиббанк» докази щодо зняття коштів з рахунків відповідача позивачем.

Ухвалою від 29.01.2024 зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю повернуто заявнику.

У судовому засіданні 12.03.2024 представником позивача ОСОБА_3 надано вступне слово, представником відповідача ОСОБА_6 надано вступне слово. У зв`язку з перебоями в роботі Інтернету, суд перейшов до фіксування судового засідання за допомогою системи Акорд. В подальшому у засіданні було допитано свідка ОСОБА_7 . У зв`язку з закінченням робочого часу, у засіданні оголошено перерву до 19.03.2024.

У судовому засіданні 19.03.2024 проведеному за участі ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_6 було допитано свідка ОСОБА_8 в режимі відеоконференції. У зв`язку з надходженням повідомлення про замінування суду, розгляд справи відкладено на 26.04.2024.

У судовому засіданні 26.04.2024 проведеному за участі представників сторін, було допитано свідка ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , розгляд справи було відкладено на 17.05.2024 з метою допиту свідків зі сторони позивача.

У судовому засіданні 17.05.2024 проведеному за участі представників сторін, було допитано свідка ОСОБА_12 , який брав участь у засіданні в режимі відеоконференції. У зв`язку з нестабільним Інтренет-з`єднанням розгляд справи відкладено на 03.06.2024.

Ухвалою від 17.05.2024 задоволено заяву представника відповідача про повернення судового збору у розмірі 8 502 грн.

У зв`язку з відключенням приміщення суду від подачі електроенергії, розгляд справи у судовому засіданні 03.06.2024 було відкладено на 27.06.2024.

У зв`язку з відключенням приміщення суду від подачі електроенергії, розгляд справи у судовому засіданні 27.06.2024 було відкладено на 01.08.2024.

Розгляд справи у судовому засіданні 01.08.2024 відкладено на 30.08.2024 внаслідок задоволення однойменних клопотань представників сторін.

У судовому засіданні 30.08.2024 проведеному за участі представника позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, представника відповідача ОСОБА_6 було допитано відповідача в якості свідка, допитано свідка ОСОБА_13 . У зв`язку з необхідністю допиту інших свідків, розгляд справи відкладено на 16.10.2024.

У судовому засіданні 16.10.2024 проведеному за участі представника позивача ОСОБА_3 , яка брала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, та представника відповідача ОСОБА_6 у зв`язку з не підключенням свідка ОСОБА_14 та клопотанням представника позивача про відкладення, розгляд справи відкладено на 26.11.2024.

У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги в м. Одесі та необхідністю перебувати працівникам та відвідувачам суду в укритті, розгляд справи у судовому засіданні 26.11.2024 було відкладено на 09.12.2024.

Розгляд справи у судовому засіданні 09.12.2024, у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги в м. Одесі та необхідністю перебувати працівникам та відвідувачам суду в укритті, було відкладено на 17.12.2024.

У судовому засіданні 17.12.2024 проведеному за участі представника позивача ОСОБА_3 , яка брала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, та представника відповідача ОСОБА_6 було допитано свідка ОСОБА_14 , представник позивача просила відкласти розгляд справи з метою бути присутньою на дослідженні доказів, представник відповідача не заперечував проти відкладення, суд задовольнив клопотання та відклав розгляд справи на 08.01.2025.

У судовому засіданні 08.01.2025 проведеному за участі представника позивача ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_15 судом досліджувалися докази. З метою підготовки до судових дебатів розгляд справи відкладено на 29.01.2025.

У судовому засіданні 29.01.2025 представник позивача ОСОБА_3 підтримала позовні вимоги та просила задовольнити. Представники відповідача ОСОБА_15 та ОСОБА_6 заперечували проти позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи та показання свідків, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частина 7 ст. 81 ЦПК України передбачає, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що 23 серпня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_16 зареєстровано шлюб, який розірваний рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.05.2023 по справі №522/4618/22 (т.1 а.с.26-29).

У шлюбі у батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.64).

ОСОБА_1 та син сторін ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.65, 66).

Позивачка додає роздруківки з соціальної мережі Instagram, з яких вбачається спільні фото ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в публікаціях за 23.10.2013, 13.02.2014, 06.09.2014, 08.03.2015, 18.06.2015, 27.07.2015, 13.09.2015, 03.01.2016, 14.02.2016, 26.06.2016 (т.1 а.с.69-73).

ОСОБА_2 надав 09.04.2015 право розпорядження ОСОБА_16 його картковим рахунком (т.3 а.с.43).

Свідки заявлені позивачем ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 вказували, що сторони були парою до укладення шлюбу та проживали разом.

Свідки заявлені відповідачем ОСОБА_17 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 навпаки вказували на відсутність шлюбних стосунків у сторін до шлюбу.

Тобто, показання свідків не можуть прийматися до уваги, як єдиний доказ на підтвердження чи спростування позицій сторін, оскільки є діаметрально протилежними.

Переписки у месенджерах, зокрема Telegram, які надавалися обома сторонами не приймаються до уваги, з огляду на наступне.

Згідно ч.1, ч.2, ч.3 ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Відповідно до частин першої, другої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.

Згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".

Отже, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Наведений висновок є усталеним у судовій практиці (наприклад, його наведено у постановах Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21), і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для того, щоб його змінювати.

Поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами.

Велика Палата Верховного суду при розгляді справи №916/3027/21 у постанові від 21.06.2023 вказала, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, у подібних правовідносинах.

Надане сторонами листування в месенджерах не приймається до уваги, адже встановити авторів листування з наданих роздруківок неможливо, а оригінали електронних доказів, як листування в месенджерах, суду для огляду не надавалися.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України).

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити такі факти: спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року № 554/8023/15-ц).

Як правильно вказує представник відповідача, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року при розгляді справи №523/14489/15-ц виснувала, що особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника.

У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК).

Велика Палата Верховного Суду вважала, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження про поділ майна подружжя є помилковими, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

ОСОБА_2 видано довіреність №9851-02 від 09.04.2015 на розпорядження ОСОБА_16 його картковим рахунком (т.3 а.с.43).

З витягу виписки по рахунку відповідача вбачається, що до шлюбу ОСОБА_16 сім разів знімала готівку з рахунку відповідача, а саме 27.05.2015 700 доларів США, 28.05.2015 700 доларів США, 29.05.2015 700 доларів США, 09.06.2015 700 доларів США, 11.06.2015 700 доларів США, 12.06.2015 700 доларів США, 15.06.2015 700 доларів США (т.3 а.с.41-42).

Як пояснив ОСОБА_2 допитаний під присягою в якості свідка, довіреність на ім`я ОСОБА_16 видана у зв`язку з тим, що його мати поїхала до м. москва для догляду за хворим дідусем.

ОСОБА_16 знімала кошти менше місяця у 2015 році, тобто зняття коштів до реєстрації шлюбу не було систематичним.

У зв`язку з чим, одна лише довіреність на ім`я позивачки, яка на той час працювала у АТ «УкрСиббанк», у якому і було відкрито рахунок відповідача, не може підтверджувати факт спільного проживання та ведення спільного господарства, тим паче у період з 2012 року.

Тому, вимога про встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 14.02.2012 по 23.08.2016 без реєстрації шлюбу задоволенню не підлягає.

Разом з тим, обставини факту проживання встановлюються в контексті вимоги про поділ квартири.

За положеннями частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18).

Таким чином, лише з показань свідків неможливо зробити висновок про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу, навіть народження спільних дітей не вказує, на пов`язаність жінки та чоловіка саме як подружжя.

Позивачем не надано доказів, достатніх для висновку про перебування сторін у відносинах подружжя до реєстрації шлюбу, адже орім показань свідків, які є не одностайними, переписок у месанджерах, які не приймаються судом до уваги, інших доказів надано не було. Спільні фотографії сторін не є доказом перебування у фактичних шлюбних стосунках.

На підтвердження обставин, щодо проживання сторін разом та ведення ними спільного господарства, наявність спільного бюджету, здійснення спільних покупок ОСОБА_1 доказів не представила.

Отже, суд вважає не доказаною обставину спільного проживання ОСОБА_18 та ОСОБА_2 у період з 14.02.2012 по 23.08.2016.

При тому, слід зауважити, що стосунки сторін до шлюбу, з огляду на матеріали справи, навряд можна назвати робочими чи дружніми, про що вказує представник відповідача, проте наявність романтичних стосунків між сторонами не означає про те, що такі стосунки прирівнюється до стосунків подружжя, як між чоловіком і дружиною.

Щодо обставин набуття права власності на спірну квартиру.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Стікон» та ОСОБА_11 02 березня 2016 року уклали договір №КПИП-006212 купівлі-продажу майнових прав щодо трикімнатної квартири АДРЕСА_4 (будівельний адрес). Купівля квартири відповідно до розділу 2 договору відбулося за 89 631 доларів США, з першим зарахуванням коштів 02.03.2016, а останнім 22.06.2016 (т.1 а.с.12-17).

Додатковою угодою №ДСкД-Д-004401 про зміну вартості об`єкта від 18.05.2016 ОСОБА_11 та ТОВ «Стікон» домовилися, що вартість майнових прав на квартиру складатиме 2 361 613 грн, що складає еквівалент 89 550 доларів США (т.1 а.с.18).

29.06.2016 додатковою угодою №ДСкД-006712 передачі прав по договору, укладеною між ТОВ «Стікон». ОСОБА_11 та ОСОБА_2 , встановлено покупця до договору купівлі-продажу майнових прав ОСОБА_2 (т.1 а.с.20-21).

17.10.2017 ОСОБА_2 видав довіреність на ім`я ОСОБА_1 з метою представництва інтересів з питань реєстрації права власності на новозбудоване майно (т.1 а.с.208. 209-210).

У зв`язку з присвоєнням поштової адреси будинку та зміни нумерації квартир 28.03.2018 між ТОВ «Стікон» та ОСОБА_2 , в інтересах якого діяла ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №СДкД-084179, якою визначено предмет договору як квартира АДРЕСА_5 (будівельний адрес) (т.1 а.с.22).

29 березня 2018 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діяла ОСОБА_1 підписала Акт про передачу документів представнику ТОВ «Стікон-Істейт» для оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_6 (т.1 а.с.23).

29 березня 2018 року між ТОВ «Стікон» та ОСОБА_2 , в інтересах якого діяла ОСОБА_1 укладено акт приймання-передачі №АПП-084181 до договору купівлі-продажу майнових прав КПИП-006212 (т.1 а.с.24-25).

11 квітня 2018 року право власності на квартиру АДРЕСА_6 зареєстровано за ОСОБА_2 , про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1 а.с.67-68).

Позивачка стверджуючи, що вона та її мама вклали кошти у купівлю квартири АДРЕСА_6 надає наступні докази.

Батьками ОСОБА_16 є ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 (т.1 а.с.37).

Мати позивачки - ОСОБА_20 24.05.2012 засвідчила прийняття виплати від судновласника «MSC Pilar» у розмірі 113 220 доларів США в якості врегулювання претензій у зв`язку зі смертю ОСОБА_19 ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с.92-94).

Зарахування коштів у розмірі 110 220 доларів США на рахунок ОСОБА_20 відбулося 05.06.2012, зарахування коштів у розмірі 51 790 євро від профспілкової організації 16.10.2012 (т.2 а.с.212, 213-214).

05.12.2012 ОСОБА_20 купила майнові права на квартиру АДРЕСА_7 за 328 992,39 грн, що еквівалентно 73 370 доларів США (т.1 а.с.216, 218).

Згідно довідок АТ «УкрСиббанк» від 07.07.2023, ОСОБА_16 працювала в АТ «УкрСиббанк» з 06.11.2009 по 05.03.2014 на посаді провідного фахівця, її сумарний дохід за період з 01.01.2012 по 31.05.2015 склав 214 587,75 грн (т.1 а.с.34, 35, 36).

Відповідач, стверджуючи, що придбав квартиру АДРЕСА_6 за власні кошти та кошти своєї мами, надає наступні докази.

06.03.2009 ОСОБА_21 подарував ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,1000 га, розміщу на землях, які перебувають у віданні Молодіжненської с/Ради Овідіопольського району Одеської області, надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться в АДРЕСА_8 (т.1 а.с.189-190).

Земельну ділянку, площею 0,1000 га, розміщу на землях, які перебувають у віданні Молодіжненської с/Ради Овідіопольського району Одеської області, надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться в АДРЕСА_8 ОСОБА_2 продав ОСОБА_22 17.05.2016 (т.1 а.с.194-195)

Ціна земельної ділянки вказана у договорі у розмірі 133 000 грн, в той час як згідно листа приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Слаєвої Р.К. від 10.03.2023, у попередньому договорі, який в подальшому було розірвано, вартість продажу земельної ділянки склала 78 000 доларів США (т.1 а.с.193).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу щодо права спільної сумісної власності подружжя (стаття 74 СК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частини третя та четверта статті 368 ЦК України).

За статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (стаття 331 Цивільного кодексу України).

Як вказує Верховний суд у постанові від 20 листопада 2024 року при розгляді справи №686/28882/23, пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Мати позивачка отримала відшкодування у 2012 році, після чого придбала квартиру, в той час як договір купівлі-продажу майнових прав щодо спірної квартири укладено 02.03.2016.

З урахування того, що відповідач продав земельну ділянку 17.05.2016, а кошти у розмірі 55 000 доларів США отримав ще при укладення попереднього договору від 25.02.2016, суд вважає, що більш вірогідним є висновок про те, що ОСОБА_2 придбав майнові права на спірну квартиру за свої особисті кошти та кошти його матері.

При тому, підписання акту-приймання передачі та реєстрація права власності на квартиру вже у період шлюбу між сторонами, за умови повного розрахунку по договору до укладення шлюбу, не свідчить про те, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 набута подружжям у період шлюбу.

Отже, суд дійшов висновку, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 набута відповідачем до шлюбу є його особистою власністю та поділу між сторонами не підлягає.

Тому, відсутня потреба наводити обґрунтування презумпції рівності часток у спільній власності подружжя та відходу від рівних часток, про о вказує позивачка, вимагаючи визнати за нею 2/3 частин спірної квартири.

Документи складені іноземною мовою додані до відзиву не приймаються судом до уваги, адже не містять перекладу (т.1 а.с.176-188). Документи щодо ремонту у спірній квартирі не приймаються до уваги, адже не стосуються предмету спору. Більше того ремонті роботи проведені під час перебування сторін у шлюбі (т.2 а.с.39-90).

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

За результатами розгляду справи, суд дійшов висновку про недоведеність факту спільного проживання сторін до реєстрації шлюбу, також недоведеність вкладу сім`ї позивачки у придбання спірної квартири, тому позов ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_9 ) про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя залишити без задоволення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Одеського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 10 лютого 2025 року.

Суддя: В.Я.Бондар