справа № 165/2785/24
провадження № 2/165/123/25
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

03 лютого 2025 року м.Нововолинськ

Суддя Нововолинського міського суду Волинської області Гайворонський О.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Моісеєнко О.М. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків, а саме з позовною вимогою надати ОСОБА_1 дозвіл на виїзд малолітнього сина ОСОБА_4 у супроводі бабусі ОСОБА_3 за кордон без дозволу та супроводу ОСОБА_2 .

В ході судового розгляду представник позивач звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить вжити заходів забезпечення позову шляхом:

- заборони відповідачу ОСОБА_2 вчиняти дії як особисто, так і з залученням третіх осіб, спрямовані на зміну місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактичне місце проживання якого з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання законної сили рішення у даній цивільній справі №165/2785/24;

- заборони відповідачу ОСОБА_2 вчиняти дії як особисто, так і з залученням третіх осіб, спрямовані на зміну місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактичне місце проживання якого з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виїзду за межі державного кордону України разом з малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без супроводу баби ОСОБА_3 , або батька ОСОБА_1 ;

- заборони відповідачу ОСОБА_2 вчиняти дії щодо виїзду особисто за кордон та залишення дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без батьківського нагляду, а саме без проживання дитини разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , або батька ОСОБА_4 , що призведе до порушення найкращих інтересів дитини, а також втрати зв`язків з сім`єю.

Заявлені вимоги обґрунтовує наступним.

Позивачу під час включення відеоконференції проведення судового засідання 14.01.2025 по відеозв`язку стало відомо, що відповідач має намір вивезти малолітнього сина ОСОБА_4 за кордон. Оскільки відповідач може вільно покинути країну з дитиною без згоди та дозволу батька, це унеможливить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалено в користь позивача. У зв`язку з цим позивач змушений звернутись до суду із заявою про забезпечення позову у даній цивільній справі.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з пунктами 3, 10 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 3, ч. 10 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та реально існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Таким чином, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Судом встановлено з матеріалів справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільну дитину - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 7 Сімейного кодексу України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі № 754/7569/21 зроблено такі висновки про застосування норм права. У спорах щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульованих положеннями Гаазької Конвенції, можливе вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України. Саме в таких спорах забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України буде адекватним заходом з метою ефективного виконання судового рішення. В інших спорах, що виникають, зокрема, між батьками щодо визначення місця проживання дитини, визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини та інших, які вирішуються за законодавством України без застосування Гаазької Конвенції, забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України не є можливим.

Окрім того, у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16- (провадження № 61-47217св18) та від 12 лютого 2020 року у справі № 288/162/19-ц (провадження № 61-11750св19) викладено правовий висновок, що суди відповідно до статей 149, 150 ЦПК України не можуть застосовувати як спосіб забезпечення позову заборону дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України, оскільки такий захід не передбачений цивільним процесуальним законом.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що у даній справі заява про забезпечення позову шляхом заборони дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України не підлягає задоволенню.

З урахуванням положень статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, суд дійшов висновку, що заява про забезпеченням позову шляхом заборони відповідачу ОСОБА_2 вчиняти дії як особисто, так і з залученням третіх осіб, спрямовані на зміну місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 також не підлягає задоволенню.

Щодо заявленого способу забезпечення позову шляхом заборони відповідачу ОСОБА_2 вчиняти дії щодо виїзду особисто за кордон та залишення дитини ОСОБА_4 без батьківського нагляду, а саме без проживання дитини разом з матір`ю ОСОБА_2 або батька ОСОБА_4 , суд зазначає наступне.

Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі : батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Частиною 4 статті 155 Сімейного кодексу України визначено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Оскільки право на вільний вибір місця проживання та свободу пересування гарантований Конституцією України, а обов`язок батьків піклуватися про дитину визначений безпосередньо Законом, а тому суд не вбачає підстав також для задоволення заяви про забезпечення позову в частині заборони відповідачу ОСОБА_2 вчиняти дії щодо виїзду особисто за кордон та залишення дитини ОСОБА_4 без батьківського нагляду.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що обрані позивачем заходи забезпечення позову не можуть бути застосовані судом, а тому відмовляє у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Моісеєнко О.М. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Олександр ГАЙВОРОНСЬКИЙ