Провадження № 2/357/1268/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31 січня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Орєхова О.І.,

за участі секретаря Махненко Б.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, посилаючись на наступні обставини.

З відповідачем по справі позивач перебуває в шлюбі, який було зареєстровано 24 листопада 2017 року Виконавчим комітетом Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 72.

Від спільного шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Причиною для звернення до суду з даним позовом стало те, що фактично їхня сім`я розпалася, вони не підтримують шлюбно-сімейних відносин. Між ними відсутні взаєморозуміння та взаємоповага, позивач втратила почуття любові та поваги, мають різні характери, погляди на сімейне життя. Більше року сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, кожен живе своїм життям. Між ними виникають сварки, що негативно впливає на психологічний стан дитини. Подальше сімейне життя неможливе.

Враховуючи те, що шлюб між ними носить лише формальний характер, збереження сім`ї ж неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, а також положенням статті 52 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Просила суд розірвати шлюб між нею та ОСОБА_3 , який зареєстрований 24 листопада 2017 року Виконавчим комітетом Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, актовий запис № 72, після розірвання шлюбу залишити прізвище « ОСОБА_5 ». Просила справу про розірвання шлюбу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила задовольнити, рішення суду про розірвання шлюбу завірене належним чином, яке набрало законної сили, направити на її адресу. Судові витрати залишити за нею (а.с. 1).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2024 (а.с. 9) головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду.

За відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу (ч. 1 ст. 187 ЦПК України).

11 грудня 2024 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с. 14-16).

На адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява, отримана та зареєстрована канцелярією суду 16.12.2024 за вх. № 66488, про усунення недоліків (а.с. 18) із оригіналом свідоцтва про шлюб та належно завіреними додатками (а.с. 19-26).

Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

17 грудня 2024 року судом було здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача (а.с. 27).

06.01.2025 за вх. № 405 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформацію про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача (а.с. 29).

Згідно отриманої інформації, вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 20.09.2017.

Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (ч. 1 ст. 27 ЦПК України).

Тому, вказана цивільна справа підсудна Білоцерківському міськрайонному суду Київської області.

Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача (ч. 1 ст. 187 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Ухвалою судді від 08 січня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадженням з повідомленням (викликом) сторін на 31 січня 2025 року (а.с. 30-31).

29 січня 2025 року за вх. № 5317 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, обґрунтувавши наступним, що у своїй позовній заяві про розірвання шлюбу позивач вказує що шлюб між відповідачем та позивачем носить формальний характер, а збереження сім`ї та шлюбу є неможливим, суперечить інтересам позивача та дитини, а тому просить суд розірвати шлюб рішенням суду.

Просить суд звернути увагу на те, що твердження позивача про те, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача та дитини, особливо дитини, є надуманим, таким що не підтверджується жодним належним доказом, шкодить його репутації та компрометує його моральний облік в очах суду та громадськості з огляду на відкритість та доступність рішень суду будь-кому після їхнього розміщення та оприлюднення в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Крім того, у своїй позовній заяві позивач не згадує і не просить суд про вирішення питання про те з ким буде проживати їхній спільний син та про права та порядок участі іншого подружжя у подальшому вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний час вони проживають з позивачем окремо, як вона вказала у своїй позовній заяві. Однак, вимушений повідомити суд про те, що позивач чинить перешкоди та не дає відповідачу можливостей спілкуватися із сином. Такими своїми діями позивач порушує його батьківські права та права дитини на спілкування із батьком, які передбачені та закріплені нормами ст.ст. 151-155 Сімейного кодексу України.

Щоб захистити свої батьківські права та права дитини на спілкування із батьком, а також з метою врегулювання питань його участі в матеріальному забезпеченні потреб дитини, відповідачем було розроблено проект відповідного договору та надано такий проект договору позивачу для вивчення та підпису з нотаріальним посвідченням, як це передбачено законом.

З невідомих йому причин і без будь-яких пояснень позивач уникає від обговорення ізвідповідачем питань укладення нотаріально посвідченого договору про участь в матеріальному забезпеченні та вихованні дитини.

З огляду на останнє відповідач має намір подати зустрічний позов про врегулювання та закріплення відповідним рішенням суду захисту його батьківських прав щодо участі у вихованні дитини та спілкуванні з дитиною, бо позивач не надає йому можливостей вільно та без її присутності спілкуватися та гуляти з дитиною, тощо.

Приймаючи до уваги останнє, вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу не може розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження з огляду на зміст норм пункту 1 частини 4 ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України, бо в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Загалом проти позовних вимог позивача про розірвання шлюбу не заперечує (а.с. 35-40).

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2025 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення участі батька у вихованні дитини було повернуто останньому.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснила, що вже більше півтора року не проживають разом, мають різні погляди на життя, втратила до відповідача почуття любові, рішення про розірвання шлюбу обдумане. Просила судові витрати залишити за нею.

Представник позивача, адвокат Гришко Андрій Ігорович, який діє на підставі Договору про надання правової допомоги, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та ордеру, серія АА № 1000001 (а.с. 48-51) підтримав позовні вимоги позивача, надав аналогічні пояснення та просив задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу.

Суд, заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Встановлено, 24 листопада 2017 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Виконавчим комітетом Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, про що 24 числа листопада місяця 2017 року складено відповідний актовий запис № 72, де прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка ОСОБА_7 та дружини ОСОБА_7 , що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про шлюб, серія НОМЕР_1 , виданого 24 листопада 2017 року Виконавчим комітетом Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області(а.с. 19).

З матеріалів справи убачається, що подружжя від даного шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в матеріалах справи свідчить наявна копія свідоцтва про народження, серія НОМЕР_2 (а.с. 21).

Позивач зазначала, що сім`я фактично розпалася, не підтримують сімейно-шлюбних відносин, на протязі півтора роки не проживають разом, між ними відсутні взаєморозуміння та взаємоповага, втратила до відповідача почуття любові та поваги.

З боку відповідача під час розгляду справи не було спростовано того факту, що дійсно подружжя не підтримують сімейно-шлюбних відносин, на протязі півтора роки не проживають разом, а навпаки підтверджено.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 1 СК України, завданням Сімейного кодексу України є зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб.

Відповідно до ч. 2 п. 3 ст. 1 цього Кодексу, завданням Сімейного кодексу України є побудова сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Частиною 2 статті 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини.

Відповідно до ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок по застосуванню статті 111 СК України та вказано, що «примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком».

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року по справі № 206/3459/16-ц (провадження № 61-21621св17).

В свою чергу, під час розгляду справи судом з`ясовувалося у сторін, в тому числі у відповідача, про необхідність надання строку для можливого примирення та збереження сім`ї.

Але, позивач категорично заперечувала, а відповідач не заявляв такого клопотання, навпаки зазначив, якщо позивач хоче розірвати шлюб, він не заперечує.

Частина 2 ст. 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» - проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Так, в позовній заяві про розірвання шлюбу, позивач ОСОБА_1 просила суд після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище « ОСОБА_7 ».

Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Як зазначено вище, в судовому засіданні відповідач не заперечував проти позовних вимог та розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки, як зазначено вище та встановлено у судовому засіданні, що на протязі півтора року сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбно-сімейних відносин, позивач втратила почуття любові та поваги до відповідача, про що остання зазначала під час розгляду справи, наполягала на розірванні шлюбу, а відповідач не звертався до суду з клопотанням про надання строку для примирення, визнав позовні вимоги позивача та не заперечував проти позовних вимог, суд приходить до висновку, що родина фактично розпалась та її поновлення неможливе, у зв`язку з чим, шлюб необхідно розірвати.

Водночас, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 113 СК України та прохання в клопотанні позивача, суд вважає можливим після розірвання шлюбу залишити позивачу її шлюбне прізвище - « ОСОБА_7 ».

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача (дружини) по справі.

Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Судовий збір збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом (ст. 1 Закону України «Про судовий збір»).

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

При зверненні до суду з даним позовом, позивач сплатила судові витрати в розмірі 1 211,20 грн, понесення яких документально підтверджено наявною в матеріалах справи квитанцією про сплату від 04.12.2024 (а.с. 1А).

Однак, звертаючись до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу та в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 просила судові витрати, понесені при зверненні до суду, залишити за нею.

Тому, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про можливість віднесення судових витрат за рахунок позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 3, 56, 105, 110-112, 113, 115 Сімейного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 19, 82, 133, 141, 206, 211, 265, 273, 353-355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, - задовольнити.

Шлюб зареєстрований 24 листопада 2017 року Виконавчим комітетом Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, актовий запис № 72, між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , - розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити позивачу її шлюбне прізвище - « ОСОБА_7 ».

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 );

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 ).

Повне судове рішення складено 04 лютого 2025 року.

Рішення надруковане в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя О. І. Орєхов