Номер провадження: 22-ц/813/1031/25
Головуючий у першій інстанції Луняченко В.О.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Назарової М.В., Коновалової В.А.,

за участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В.

учасники справи:

позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»

відповідач ОСОБА_1 ,

представник відповідача Слаблюк Василь Миколайович

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Слаблюка Василя Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 січня 2024 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

З позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №12356-02/2022 від 11.02.2022, №/765692 від 25.01.2022 у загальному розмірі 35430,00 гривень до суду звернувся ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.02.2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 укладено договір №12356-02/2022, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 8000 гривень, з відповідним умовами їх повернення. Так у зв`язку з невиконанням зобов`язань з повернення коштів у позичальника перед ТОВ «ФК «Інвеструм» утворилась заборгованість у розмірі 23280,00 гривень. Позивач на підставі договору факторингу №13012023 від 13.01.2023 року отримав право грошової вимоги за зазначеним кредитним договором, у зв`язку з чим просить стягнути вказану заборгованість у судовому порядку. Також 25.01.2022 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №/765692, відповідно до умов якого він отримав кредит у розмірі 4500 гривень на відповідним умовах їх повернення. У зв`язку з невиконанням обов`язку з повернення кредитних коштів у позичальника перед ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» утворилась заборгованість у розмірі 12150,00 гривень. 12.08.22 між ТОВ «КУ «Європейська кредитна установа» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 12082022, тобто позивач, на підставі договору факторингу № 12082022 від 12.08.2022 року отримав право грошової вимоги за зазначеним кредитним договором, у зв`язку з чим просить стягнути вказану заборгованість у судовому порядку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22 січня 2024 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за Кредитним договором №12356-02/2022 від 11.02.2022 у розмірі 23280,00 гривень, з яких 8000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15280,00 грн.-заборгованість за відсотками; та за Кредитним договором №/765692 від 25.01.2022 року у розмірі 12150,00 гривень, з яких 4500,00 грн.- сума заборгованості за основною сумою боргу, 7650,00 грн. заборгованість за відсотками, а всього 35430,00 ( тридцять п`ять тисяч чотириста тридцять грн.. 00 коп.) гривень.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначали, що судом першої інстанції не правомірно розглянуто справу, так як підставами даного позову є дві окремі цивільні договори, які нібито укладені із відповідачем, за якими позивач нарахував заборгованість, що на думку скаржника не можуть бути розглянуті в одному провадженні.

Посилались на те, що відповідач жодних кредитів не оформлював та кошти не отримував.

Зазначали, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не підтвердила належними доказами надання грошових коштів позичальнику та невиконання обов`язків за кредитними договорами.

Вважали, що наданий позивачем витяг з Реєстру боржників до договору факторингу №13012023 від 13.01.2023 та витяг з Реєстру боржників до договору факторингу №13012023 від 13.01.2023 не містять підпису фактора і клієнта. Безпосередньо реєстр боржників до вказаних договорів факторингу, з якого вбачалось би право вимоги за спірними кредитними договорами, позивачем не надано.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

Не погодившись з вимогами та доводами апеляційної скарги представник позивача звернулась з відзивом на апеляційну скаргу, відповідно до якого просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу зазначала, що для укладення вищевказаного договору в електронному вигляді дані вносились шляхом заповнення відповідних форм на сайті товариства позичальником власноруч. Кредитний договір був укладений з позичальником ОСОБА_1 в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису. ОСОБА_1 через особистий кабінет на веб-сайті позикодавця подав заявки на отримання позики за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання позики, після чого позикодавець надіслали відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використав для підтвердження підписання договору. Наголошували, що без здійснення вказаних дій відповідачем зазначений договір не був би укладений між сторонами.

Щодо доказів які підтверджують надання коштів та первинних бухгалтерських документів зазначали, що ТОВ ФК ЄАПБ не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів на отримання та повернення відповідачем кредитних коштів, так як не є первісним кредитором, а такі докази знаходяться у первісного кредитора, про що позивачем було отримано відповідну інформацію у первісного кредитора, відповідно до якої міститься інформація про оплату боргу на суму 200 грн, що відповідно до правової позиції у постанові Верховного Суду у справі №526/405/13 від 10.01.2019 року, є підтвердженням визнання відповідачем заборгованості. Також зазначали, що за встановлених обставин жодних заперечень відповідач не висловлював, та жодних доказів на спростування не надавав.

Щодо підтвердження дійсності переходу права вимоги вважали, що позивачем до позовної заяви долучено витяг Договору факторингу та реєстр боржників за кредитними договорами, оскільки реєстр боржників по кредитних договорах містить інформацію щодо заборгованості інших фізичних осіб, що є персональними даними та не підлягають розголошенню відповідно до законодавства. Також позивач разом з позовною заявою надав суду належним чином завірені копії документів, що свідчать про належні правові підстави для переходу права вимоги до відповідача, що вважали належними, допустимими та достатніми для підтвердження факту укладання кредитного договору між відповідачем та первісними кредиторами, для підтвердження факту перерахування коштів на рахунок відповідача вказаний при укладенні договору, а також, для обґрунтування розміру заборгованості за договорами .

Короткий зміст відповіді на відзив на апеляційну скаргу

Не погодившись з доводами і вимогами викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, представник відповідача звернувся з відповіддю на відзив на апеляційну скаргу.

В обґрунтування відповіді на відзив на апеляційну скаргу зазначав, що в матеріалах справи відсутня заява про відкриття поточного рахунку та картки зі зразками підписів і відбитка печатки із підписом, відсутні докази укладення між сторонами угоди щодо надання доступу до системи клієнт-банк/інтернет клієнт-банк. Додані до позовної заяви копії паспорту та картки ІПН Відповідача до спірного договору не відносяться і невідомо яким чином отримані позивачем. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності, на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Зазначав, що оспорюваний договір містить несправедливі умови, які суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків, направлених на погіршення становища споживача, що є підставою для визнання такого договору недійсним.

Вважав, що після укладення договору відступлення права вимоги новому кредиторові передаються всі документи, що підтверджують зобов`язання боржника. В свою чергу, Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 11.02.2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 укладено договір №12356-02/2022, відповідно до умов якого позичальник отримав кадети у розмірі 8000 гривень, з відповідним умовами їх повернення.

Так ТОВ «Інвеструм» виконало умови договору, надавши позичальнику грошові кошти лімітом 8000 гривень, а позичальник в свою чергу не виконує взяті на себе зобов`язання з повернення грошових коштів.

У зв`язку з невиконанням зобов`язань з повернення коштів у позичальника перед ТОВ «ФК «Інвеструм» утворилась заборгованість у розмірі 23280,00 гривень, з яких 8000 грн.- основний борг, 15280,00 грн. заборгованість за відсотками.

Позивач на підставі договору факторингу №13012023 від 13.01.2023 року отримав право грошової вимоги за зазначеним кредитним договором, у зв`язку з невиконанням зобов`язань з повернення кредитних коштів просить стягнути з ОСОБА_1 вказану заборгованість у судовому порядку.

Також 25.01.2022 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № /765692 відповідно до умов якого він отримав грошові кошти на картковий рахунок лімітом 4500 гривень на відповідним умовах їх повернення.

ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» виконав умови договору, надавши позичальнику грошові кошти у розмірі 4500 гривень на відповідних умовах та строках їх повернення, однак позичальник не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів.

У зв`язку з невиконанням обов`язку з повернення кредитних коштів у позичальника перед ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» утворилась заборгованість у розмірі 12150,00 гривень, з яких основна сума заборгованості -4500,00 гривень, відсотки 7650,00 гривень.

Позивач, на підставі договору факторингу №12082022 від 12.08.2022 року отримав право грошової вимоги за зазначеним кредитним договором, у зв`язку з невиконанням зобов`язань з повернення кредитних коштів та просить стягнути з ОСОБА_1 вказану заборгованість у судовому порядку.

Кредитний договір це цивільно-правовий документ, який визначає взаємні юридичні права і обов`язки та економічну відповідальність банку і клієнта (позичальника) з приводу проведення кредитної операції.

Підписанням Кредитного договору Відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «ФК «Інвеструм » та ТОВ «КУ «Європейська кредитна установа».

Станом на момент звернення ТОВ "ФК "ЄАПБ" до суду борг відповідачем не погашений.

При умові, що Відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким Відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки Первісного кредитора, які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України.

Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунки попереднього кредитора.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти.

Зі ст. 1050 ЦК України вбачається, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то, в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на викладене, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що строк виконання зобов`язання настав, доказів повернення боргу станом на день розгляду справи відповідачем не надано, як і не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності обов`язку зі сплати заявленої в позові заборгованості, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» вказаної заборгованості є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідачем заявлений розмір заборгованості належними та допустимими доказами не спростований.

Суд першої інстанції, оцінивши належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, правильно вважав вимоги позивача обґрунтованими, а розрахунок належних до сплати сум доведеним, тому дійшов вірного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно того, що матеріали справи не містять доказів того, що кредитодавцем виконані умови кредитних договорів та надано позичальнику кредит, оскільки відсутні будь-які докази, що платіжна картка, на яку перераховані кошти, належить позичальнику, а також не надано доказів про зарахування кредитних коштів, то колегія суддів зазначає таке.

На підставі матеріалів справи встановлено, що відповідно до п. 1.4 Договору /765692 від 25.01.2022 кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом (а.с.23).

У розділі 7 «Реквізити та підписи Сторін» даного Договору зазначений рахунок позичальника № НОМЕР_1 хх-хххх-2059 (а.с.24).

Відповідно до п. 1.7 Договору №12356-02/2022 від 11.02.2022 кредит надається Клієнту у безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської карти, вказаної Клієнтом (а.с.8).

Апеляційний суд зауважує, що Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно із п. 6 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підписодноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п.12 ч. 1 ст. 3 Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 даного Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використанняелектронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібноелектронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».

Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Таким чином, ОСОБА_1 , підписавши договори, погодився на їх умови та самостійно зазначив реквізити для перерахування коштів, а тому доводи апеляційної скарги стосовно відсутності будь-які докази, що платіжна картка, на яку перераховані кошти, належить позичальнику, не є слушними .

На підтвердження переказу коштів позивачем надано лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» вих. №2919-14 від 27.02.2024, в якому зазначається, що 11.02.2022 20:45:40 на суму 8000 гривень, маска карти НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua 137342979, було перераховано кошти (а.с. 122).

Також у матеріалах справи наявна Інформаційна довідка вих. №416/07 від 18.07.2023, відповідно до якої здійснена транзакція за номером 34306-40000-18954, сума транзакції 4500, дата проведення транзакції 2022-01-25 00:40:00, номер картки НОМЕР_3 (а.с.27, 118).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем доведено факт перерахування коштів на рахунковий рахунок ОСОБА_1 , номер якого самостійно зазначений відповідачем у кредитних договорах.

Також апеляційним судом не беруться до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено належними доказами перехід права вимоги за спірними кредитними договорами з огляду на таке.

Наявність у позивача документів кредитної справи ОСОБА_1 , а саме згаданих вище кредитних договорів з додатками, копії яких додані до позовної заяви, Актів прийому-передачі реєстрів боржників також підтверджують факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості.

З матеріалів справи також вбачається, що позивачем до позовної заяви додано витяги із реєстру боржників, з якими і пов`язано набуття позивачем права вимоги (а.с. 27, 31).

В даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину вищезазначених договорів у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (ст. 629 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Щодо відсутності підпису на витягах з реєстру, то апеляційний суд звертає увагу, що за загальним правилами діловодства у витязі (у тому числі із Реєстру боржників) відтворюється реквізит «Підпис» без особистого підпису, а сам Витяг має підпис особи, яка фактично сформував Витяг (у даному випадку представника ТОВ «ФК «ЄАПБ» Костюшок П.М.).

Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надала належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитними договорами, а також наявність у відповідачки грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Щодо доводів зазначених у відповіді на відзив на апеляційну скаргу, апеляційний суд зазначає наступне.

Стосовно того, що відповідачу невідомо яким чином позивач їх отримав, так як відповідач не надавав додані до позовної заяви копії паспорту та картки ІПН , апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, так як відповідач не надав належних доказів на підтвердження того, що його особисті дані отримані протиправним шляхом, дії кредитора у відповідності до чинного законодавства не оскаржував.

Доводи стосовно того, що оспорюваний договір містить несправедливі умови, не є слушними, адже відповідач з ними погодився та підтвердив, що він з ними погоджується протавивши електронний підпис, про що апеляційним судом було викладено вище.

Твердження скаржника, що після укладення договору відступлення права вимоги новому кредиторові передаються всі документи, що підтверджують зобов`язання боржника також не заслуговують на задоволення, адже позивачем надано вищедосліджені докази в обґрунтування невиконання обов`язку ОСОБА_1 щодо договірних відносин по сплаті кредиту.

Також судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 28 січня 2025 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

В.А. Коновалова