Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/3127/24

Номер провадження: 2/511/73/25

20 січня 2025 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Ільяшук А. В.,

помічника судді Явдощук Р.В., який здійснює повноваження секретаря судового засідання за дорученням судді,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Роздільна Одеської області, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

На адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшов вказаний позов через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», згідно якого представник позивача адвокат Столітній Михайло Миколайович просив стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 100 620,00 гривень, судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень, а також витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 гривень.

Стислий виклад позиції позивача.

3 жовтня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (далі Первісний кредитор) та відповідачем за допомогою інформаційно - телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний Договір № 7133126 про надання споживчого кредиту (далі - Кредитний договір, Договір).

Сума кредиту (загальний розмір) складає 25 000,00 гривень (п. 1.3. Кредитного договору), строк кредиту 360 днів.

Первісний кредитор свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконав шляхом зарахування кредитних коштів у розмірі 25 000,00 гривень на платіжну картку № НОМЕР_1 .

Разом з цим, відповідач порушив свої зобов`язання за Кредитним договором, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 100 620,00 гривень.

На підставі договору факторингу № 27.05/2024-Ф від 27 травня 2024 року, позивач набув права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором.

Стислий виклад заперечень відповідача.

Представник відповідача ОСОБА_2 подав у встановлений судом строк відзив через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», згідно якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вони є необґрунтованими, а твердження про укладення Кредитного договору не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, позов не містить доказів, що «відповідач здійснив дії…», а саме: зареєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця; створив в такій системі особистий кабінет; отримав Пропозицію (оферту) та ознайомився із нею; отримав електронне повідомлення від Кредитодавця із одноразовим ідентифікатором; ввів цей одноразовий ідентифікатор в інформаційно-телекомунікаційній системі (сайті) Кредитодавця; використав одноразовий ідентифікатор для підписання (укладення) Кредитного договору; яким чином був надісланий та отриманий відповідачем такий ідентифікатор.

Отже, позивачем не надано доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також, що вона підписувалася електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписанта договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа.

При цьому, позивачем не додано до позовної заяви жодного доказу, який би свідчив про отримання відповідачем коштів, оскільки лист ТОВ «Контрактовий Дім» не відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Водночас відповідач з січня 2012 року по теперішній час перебуває на військовій службі, а тому відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» нарахування відсотків є необґрунтованими, та таким, що протирічать чинному законодавству.

Процесуальні дії у справі.

16 вересня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

12 листопада 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

3 жовтня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем за допомогою інформаційно - телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний Договір № 7133126 про надання споживчого кредиту.

Відповідно до пункту 1.3. Договору сума кредиту (загальний розмір) складає 25 000,00 гривень, тип кредиту кредит, строк кредиту 360 дні (день) (пункт 1.4.).

Згідно пункту 5.1. Договору стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4. цього Договору.

Відповідно до пункту 1.5.2. Кредитного договору знижена процентна ставка 1,493 % в день.

Пункт 6.1. Договору визначає, що сторони несуть відповідальність за порушення цього Договору згідно чинного законодавства України, цього Договору.

Згідно пункту 6.2. Договору порушення умов цього Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору.

Згідно листа ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» від 12 червня 2024 року, позивачем було перераховано на платіжну картку № НОМЕР_1 грошові кошти в розмірі 25 000,00 гривень.

Відповідно до розрахунку заборгованості, відповідач за Договором має заборгованість у розмірі 70 770,00 гривень.

27 травня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та позивачем було укладено договір факторингу № 27.05/2024-Ф, згідно умов якого позивач набув права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором.

Разом з цим, відповідач є військовослужбовцем з 2012 року по теперішній час та є учасником бойових дій та має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, дата видачі 2 березня 2019 року, що підтверджується посвідченням серід НОМЕР_2 та довідкою № 2490/235/2/237/пс від 23 серпня 2024 року.

Водночас статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, та норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Як встановлено з фактичних обставин справи, між Первісним кредитором та відповідачем було укладено Кредитний договір, права вимоги за яким на підставі договору факторингу перейшло до позивача.

Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі".

Відносно заперечень відповідача, суд вважає необхідним зауважити, що даний Договір було укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та відповідач підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).

При цьому, відповідачем не надано суду доказів, що йому не належить платіжна картка № НОМЕР_1 .

Частина 1 статті 526 ЦК України визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно частини першої статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Велика Палата Верховного Суду (справа №127/15672/16-ц) в постанові від 8 листопада 2019 року зазначила, що для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Разом з цим, відповідно до частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває до теперішнього часу.

Відповідно до пункту 13 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення.

Застосування приписів пункту 15 статті 14 Закону обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед банківською установою, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку щодо наявності в особи спеціального статусу.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16.

Відповідно до роз`яснень Головного управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України Міністерства оборони України (лист від 1 лютого 2019 року N 321/722) зазначено, що документом, який підтверджує призов та проходження військової служби військовослужбовцем з початку і до закінчення особливого періоду, а також підтверджує призов під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних є військовий квиток, в якому в відповідних розділах здійснюються службові відмітки.

Враховуючи, що відповідач з 2012 року по теперішній час перебуває на військовій службі, суд вважає необхідним стягнути з нього лише суму заборгованості (25 000,00 гривень) за Кредитним договором, оскільки він має пільги, передбачені частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

На підставі викладеного, надавши оцінку аргументам сторін та фактичним обставинам справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункту 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно пункту третього частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як встановлено судом, між позивачем та адвокатом Столітнім Михайлом Миколайовичем було укладено Договір № 17/07-2024 про надання правової (правничої) допомоги.

Відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), вартість правової (правничої) допомоги у вказаній справі становить 10 000,00 гривень, розподіл яких здійснено відповідно до пропорційності розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 81, 141, 178, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» (Україна, 03150, місто Київ, вул.Загородня, будинок 15, офіс 118/2, ) суму заборгованості за договором № 7133126 від 3 жовтня 2023 року у розмірі 25 000,00 гривень (основний борг).

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» (Україна, 03150, місто Київ, вул.Загородня, будинок 15, офіс 118/2, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 600,75 гривень та витрати по сплаті послуг з правової допомоги у розмірі 2480,00 гривень.

В іншій частині відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» (Україна, 03150, місто Київ, вул.Загородня, будинок 15, офіс 118/2, )

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 30 січня 2025 року.

Суддя А. В. Ільяшук