ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1561/25 Справа № 205/3298/23 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого Ткаченко І.Ю.,

суддів: Пищиди М.М., Свистунової О.В

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», третя особа: Дніпровська регіональна філія державного підприємства «Національні інформаційні системи», про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття обтяжень у вигляді застави рухомого майна і виключення записів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»

на додаткове рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 03 жовтня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»), третя особа: Дніпровська регіональна філія державного підприємства «Національні інформаційні системи», про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття обтяжень у вигляді застави рухомого майна і виключення записів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 05 березня 2024 року в задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073, 60 грн.

10 березня 2024 року адвокат Підпалий Б.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення та просив суд стягнути з ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 16000 грн.

Додатковим рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 03 жовтня 2024 року стягнуто з ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 16000 грн.

Не погодившись з додатковим рішенням ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просило додаткове рішення суду змінити, зменшивши розмір стягнутих витрат на правничу допомогу з 16000 грн до 5000 грн.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що адвокатом безпідставно завищено розмір витрат на правничу допомогу та враховуючи складність справи правнича допомога в розмірі 5000 грн буде достатньою.

18 грудня 2024 року адвокат Підпалий Б.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , надав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість додаткового рішення, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а додаткове рішення суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», третя особа: Дніпровська регіональна філія державного підприємства «Національні інформаційні системи», про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття обтяжень у вигляді застави рухомого майна і виключення записів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 05 березня 2024 року в задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн.

10 березня 2024 року адвокат Підпалий Б.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся з заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16000 грн. Заяву обґрунтовував тим, що суд відмовивши в задоволенні позову але стягнувши судовий збір на їх користь визнав право позивача на відшкодування понесених ним витрат у зв`язку з розглядом даної справи, тобто спір виник внаслідок неправильних дій відповідача.

26 березня 2024 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернулось з заявою про зменшення витрат на правничу допомогу, в якому просило зменшити розмір витрат до 5000 грн. Заяву обґрунтовувало тим, що враховуючи складність справи правнича допомога в розмірі 5000 грн буде достатньою.

Додатковим рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 03 жовтня 2024 року стягнуто з ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 16000 грн.

За змістом ч.ч.1,4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване додаткове рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.

Так, відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення (частина 2 статті 270 ЦПК України).

Частиною 3 статті 270 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Пленум Верховного Суд України у п.20 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14 роз`яснив, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК (в новій редакції ЦПК України ст.270), воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах.

Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, потрібних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частин четвертої шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи (частина третя статті 141 ЦПК України).

Згідно із частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У розумінні умов частин четвертої шостої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21.

Водночас у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

У постановах від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, представник позивача - адвокат Підпалий Б.О. на підтвердження вказаних витрат надав суду копії договору про надання правової допомоги від 10 березня 2023 року, акту-приймання передачі допомоги відповідно до Договору про надання правової допомоги б/н від 10 березня 2023 року, договору про надання правової допомоги від 22 червня 2023 року; акту приймання-передачі допомоги відповідно до Договору про надання правової допомоги , опису виконаних робіт.

В обґрунтування заяви вказав, що враховуючи факт стягнення рішенням суду з відповідача на користь позивача судового збору, судом підтверджено, що спір виник з вини відповідача, а тому позивачем понесені судові витрати на відшкодування яких він має право.

Колегія суддів наголошує на тому, що згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 3 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Втім у даній справі, позивач підтримував свої позовні вимоги та наголошував на необхідності їх задоволення. Крім того, не погодившись із рішенням суду про відмову у задоволенні позову, подав апеляційну скаргу. Апеляційна скарга була залишена без руху та внаслідок не виконання вимог ухвали, повернута як неподана.

За встановлених у даній справі обставин, відмова позивачу в задоволенні його позовних вимог унеможливлює відшкодування судових витрат відповідачем.

Враховуючи наведені обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного додаткового рішення з підстав порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкового судового рішення у справі.

Згідно із ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З наведеного вбачається, що додаткове рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2024 року слід скасувати та відмовити у задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» - задовольнити частково.

Додаткове рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 03 жовтня 2024 року - скасувати та відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: