ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 683/1861/19

Провадження № 22-ц/820/27/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю представниці апелянта, ОСОБА_1 та його представника,

представника ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Міронекс» до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про визнання незаконним та скасування рішення Старокостянтинівської міської ради, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Міронекс» на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області в складі судді Бондарчук Л.А. від 13 серпня 2024 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року позивач ТОВ «Міронекс», звертаючись в суд з цим позовом до відповідачів, вказував, що рішенням Старокостянтинівської міської ради від 22.02.2019 року №6п1/33 VІІ «Про надання земельної ділянки в оренду фізичній особі» затверджено проект землеустрою щодо відведення розташованої по АДРЕСА_1 земельної ділянки площею 200 кв.м для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, кадастровий номер :04:002:0126. Цим же рішенням вказану земельну ділянку надано на умовах оренди ОСОБА_3 та встановлено орендну плату.

Вказане рішення порушує права позивача як власника будівлі по АДРЕСА_2 та орендаря земельної ділянки за вказаною адресою, оскільки земельна ділянка, яка згідно рішення міської ради передана в оренду ОСОБА_3 , накладається на земельну ділянку з кадастровим номером :04:002:0021, що передана товариству в оренду відповідно до умов договору оренди від 22.05.2015 року.

Земельна ділянка, яка вказаним рішенням надана ОСОБА_3 , необхідна для обслуговування приміщення за адресою АДРЕСА_2 , так як на підставі договору купівлі-продажу № 268 від 28.02.2015 року позивач набув право власності на цілісний майновий комплекс готель «Случ» і спірна земельна ділянка необхідна для обслуговування даного приміщення.

Передача в оренду ОСОБА_3 земельної ділянки повністю позбавила позивача можливості доступу до зовнішніх стін будівлі цілісного майнового комплексу готелю «Случ» з метою її обслуговування; встановлення меж земельної ділянки, що перебуває у користуванні ОСОБА_3 без врахування конструктивних особливостей існуючої будівлі готелю «Случ» призвело до розміщення частини майна позивача на земельній ділянці відповідача. Внаслідок недотримання протипожежних відстаней знижено забезпечення позивачем належного протипожежного захисту відвідувачів готелю та їх майна.

З врахуванням заяви про зміну підстав позову позивач просив визнати незаконним та скасувати рішення Старокостянтинівської міської ради № 6п.1/33/VII від 22.02.2019 року «Про надання земельної ділянки в оренду фізичній особі» та визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 22.02.2019 року, укладений між Старокостянтинівською міською радою та ОСОБА_3 .

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 06.09.2022 року залишено без розгляду позов ТОВ «Міронекс» до Старокостянтинівської міської ради, ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення Старокостянтинівської міської ради №6п1/33 VII від 22.02.2019 року та договору оренди землі від 22.02.2019 року в частині позовних вимог до ОСОБА_3 та залишено без розгляду позов ТОВ «Міронекс» до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визнання недійсним рішення Старокостянтинівської міської ради №6п1/33 VII від 22.02.2019 року та договору оренди землі від 22.02.2019 року в частині позовних вимог про визнання недійсним договору оренди землі від 22.02.2019 року.

Ухвалами Старокостянтинівського районного суду від 20.04.2023 року, 05.02.2024 року залучено до участі в справі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 як третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 13.08.2024 року відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Міронекс» до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, за участі третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про визнання незаконним та скасування рішення Старокостянтинівської міської ради №6п1/33 VII від 22.02.2019 року.

В апеляційній скарзі ТОВ «Міронекс» просить скасувати рішення суду як незаконне і задовольнити позов. Вважає, що рішення суду є необґрунтованим і не містить мотивів, з яких обраний позивачем спосіб захисту суд визнав неефективним.

Визнання у судовому порядку незаконним та скасування оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування про затвердження проекту землеустрою земельної ділянки, на підставі якого проведено державну реєстрацію прав, є визначеною ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для скасування державної реєстрації речових прав та підставою для скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки згідно ч.10 ст. 24 ЗУ «Про Державний земельний кадастр».

Суть заявленого позову зводиться не до оскарження правомочності Старокостянтинівської міської ради на розпорядження спірною земельною ділянкою шляхом надання її у користування ОСОБА_3 і в подальшому ОСОБА_2 , суть позову та порушеного права позивача полягає у незаконності формування спірної земельної ділянки. Формування нових земельних ділянок має відбуватися з врахуванням як вже існуючих об`єктів нерухомого майна, так і раніше сформованих земельних ділянок, що розташовані поруч.

Заявляючи даний позов, позивач мав на меті не припинення права оренди щодо спірної земельної ділянки, що на думку апелянта неправильно встановив суд першої інстанції, а її розформування для забезпечення вільного доступу позивача до свого об`єкта нерухомого майна з метою реалізації свого законного права власності на вільне володіння, розпорядження та користування в тому числі його обслуговування, утримування, здійснення ремонту тощо.

Формування спірної земельної ділянки порушило принцип єдності об`єкта нерухомого майна з земельною ділянкою, на якій такий об`єкт розташований, порушило право власності позивача на безперешкодне володіння та користування його власністю. Фактично, позивача було позбавлено права власності на частину нерухомого майна та унеможливило належне обслуговування іншої частини нерухомого майна, належного йому.

В засіданні апеляційного суду представниця апелянта підтримала апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Третя особа ОСОБА_1 та його представник, а також представник ОСОБА_2 просили відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про розгляд справи.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, судом встановлено, що рішенням Старокостянтинівської міської ради №6п1/33/ VII від 22.02.2019 року (п.п.1,2) затверджено проект землеустрою щодо відведення розташованої по АДРЕСА_1 земельної ділянки площею 200 кв.м для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (КВЦПЗ 03.03.10; кадастровий номер :04:002:0126). Надано ОСОБА_3 на умовах оренди терміном на 5 років до 22.02.2024 року розташовану по АДРЕСА_1 земельну ділянку площею 200 кв.м, нормативна грошова оцінка становить 40347,88 грн., для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (КВЦПЗ 03.03.10; кадастровий номер :04:002:0126).

Рішенням Старокостянтинівської міської ради №54 п.3/5/ VII від 28.05.2021 року розірвано зареєстрований за №30906708 від 25.03.2019 року договір оренди земельної ділянки та вилучено у ОСОБА_3 земельну ділянку площею 200 кв.м, що розташована в АДРЕСА_1 , за погодженням землекористувача. Залишено земельну ділянку площею 200 кв.м, що розташована в АДРЕСА_1 , у віданні міської ради. Визнано таким, що втратило чинність рішення міської ради від 22.02.2019 року №6п1/33/ VII «Про надання земельної ділянки в оренду фізичній особі».

Рішенням Старокостянтинівської міської ради №55 п.5/5/ VII від 28.05.2021 року надано ОСОБА_2 на умовах оренди терміном на 15 років розташовану в АДРЕСА_1 земельну ділянку площею 200 кв.м, нормативна грошова оцінка якої становить 42630,11 грн. для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (КВЦПЗ 03.03.10; кадастровий номер :04:002:0126).

Рішенням Старокостянтинівської міської ради №46 п.4/8/ VII від 17.12.2021 року погоджено звіт про експертну грошову оцінку розташованої в АДРЕСА_1 земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 0,0200 га, наданої в оренду для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (КВЦПЗ 03.03.10; кадастровий номер :04:002:0126), затверджено вартість цієї земельної ділянки та продано її ОСОБА_2 за 18600 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявлена позивачем вимога про визнання незаконним та скасування рішення Старокостянтинівської міської ради №6п1/33/VII від 22.02.2019 року, не відповідає ефективному способу захисту прав та інтересів у цих правовідносинах.

Доводи апеляційної скарги про помилковість цих висновків суду є безпідставними.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абз. 12 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини 1-2 ст. 5 ЦПК України).

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Міронекс» обрало як спосіб захисту свого порушеного права вимогу щодо скасування рішення Старокостянтинівської міської ради 6п1/33/ VII від 22.02.2019 року.

За змістом заяви про зміну підстав позову підставою позову позивач вказував незаконність формування спірної земельної ділянки, без врахування існуючого об`єкту нерухомості, готелю «Случ», що належить позивачу, та раніше сформованої земельної ділянки, розташованої поруч, чим порушується право позивача на доступ до зовнішніх стін будівлі цілісного майнового комплексу готелю «Случ» з метою її обслуговування; призвело до розміщення частини майна позивача на земельній ділянці відповідача, не забезпечується належний протипожежний захист готелю, відвідувачів та їх майна.

Згідно з висновком комплексної судової земельно-технічної експертизи від 22.07.2022 року (а.с.129-155, том 4) межа земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0126 площею 0,0200 га по відношенню до будівель цілісного майнового комплексу готелю « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_2 , а саме, до вертикальної проекції стіни тильного (північного) фасаду будівлі цілісного майнового комплексу під літерою «А-3», знаходиться на відстані від 0,27 м до 0,45 м, що графічно відображено на зображенні № 11 в дослідницькій частині висновку. Фактичне розташування земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0126 площею 0,0200 га без встановлення на ній права земельного сервітуту щодо обслуговування (ремонту) будівлі) цілісного майнового комплексу під літерою «А-3» за адресою АДРЕСА_2 не відповідає вимогам ДБН (оскільки є меншим, ніж 1,0 м), та може перешкоджати ТОВ «Міронекс» у належному доступі до частини будівлі, а саме, з північного (тильного) фасаду, для можливості проведення обслуговування та поточного ремонту будівлі.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, позивач ТОВ «Міронекс» має на меті скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки та прав на неї і вважає, що такі дії будуть вчинені відповідними державними реєстраторами на підставі рішення суду в разі задоволення позову - визнання незаконним та скасування рішення Старокостянтинівської міської ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки.

Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

За змістом ч.ч. 9-10 ст. 79-1 ЗК земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до ч. 13 ст. 79-1 ЗК земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі: поділу або об`єднання земельних ділянок; скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації; якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», не було зареєстровано протягом року з вини заявника.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Норму, аналогічну ч. 13 ст. 79-1 ЗК, містить також частина 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр».

Згідно з абзацом 2 ч.10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

Отже, за змістом наведених норм права саме вимоги про скасування державної реєстрації земельної ділянки та скасування державної реєстрації усіх речових прав (та обтяжень), зареєстрованих щодо такої земельної ділянки, є належними та ефективними способами захисту порушеного права.

При цьому, як вбачається з даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (а.с.31, 93, том 4), щодо спірної земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0126 зареєстровано право власності Старокостянтинівської міської ради (комунальна власність), а також право оренди ОСОБА_2 .

З врахуванням змісту абзацу 2 ч.10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» наявність зареєстрованих речових прав на спірну ділянку виключає можливість скасування державної реєстрації земельної ділянки навіть за умови визнання нечинним (чи скасування) рішення міської ради про затвердження документації із землеустрою, за якою була сформована ця ділянка.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обрання товариством «Міронекс» неналежного способу захисту права, і наявність підстав для відмови у позові у зв`язку з цим.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Апеляційна скарга ТОВ «Міронекс» підлягає залишенню без задоволення, тому слід вирішити питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За частиною 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

ОСОБА_2 просила стягнути з позивача на її користь 19000 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Згідно з договором про надання правничої допомоги від 08.08.2024 року, та додаткових договорів до нього від 01.10.2024 року, 31.12.2024 року та 13.01.2025 року, укладеними між ОСОБА_2 та адвокатом Звонарьовим В.В., платіжними інструкціями №@2PL358117 від 06.10.2024 року, №@2PL913015 від 25.12.2024 року та №@2PL389607 від 25.01.2025 року Фурсовій О.В. надано та оплачено нею послуги (складання відзиву на апеляційну скаргу та клопотання про участь представника в режимі відеоконференції, участь представника у 3-х судових засіданнях, з них два -відкладено) на суму 19000 грн. в суді апеляційної інстанції.

Згідно з договором про надання правової допомоги від 16.01.2025 року, укладеним між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Адвокатська контора «Місяць і Партнери», Фурсову А.В. надано послуги адвоката (ознайомлення з матеріалами справи і консультація, представництво в засіданні апеляційного суду 28.01.2025 року) на умовах сплати фіксованого гонорару 20000 грн., які він просив стягнути з позивача.

Представниця ТОВ «Міронекс» заявила про неспівмірність цих витрат зі складністю справи та фактичним обсягом правової допомоги, отриманим ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Апеляційний суд погоджується, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатами на виконання відповідних робіт та фактичним обсягом наданих ними послуг.

За таких обставин слід зменшити витрати на оплату правничої допомоги ОСОБА_2 , які підлягають розподілу, до 10000 грн., та ОСОБА_1 - до 7000 грн. і відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України стягнути з ТОВ «Міронекс» на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у вказаному розмірі.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Міронекс» залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 13 серпня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Міронекс» (місцезнаходження: вул. Є. Сверстюка, 23, офіс 624, м. Київ, 02002, ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , серія та номер паспорта НОМЕР_1 ) 10000 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Міронекс» (місцезнаходження: вул. Є. Сверстюка, 23, офіс 624, м. Київ, 02002, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , серія та номер паспорта НОМЕР_2 ) 7000 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 03 лютого 2025 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк