КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4047/2025
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 лютого 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Сіромашенко Н.В. в м. Київ 19 жовтня 2023 року у справі за позовом Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року позивач КП «Київтеплоенерго» звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 28105,40 грн., заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 12221,64 грн., заборгованість за спожиті із 01 травня 2018 року послуги з централізованого опаленні у розмірі 32167,76 грн., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 6045,73 грн., витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розмірі 33 грн., судовий збір за подання позовної заяви 2270 грн.

Позов мотивував тим, що розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку з чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивачем на підставі типового договору підготовлено та опубліковано договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085). Свідоцтвом повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є отримання послуг споживачем. Квартира за адресою АДРЕСА_1 під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води. Відповідач від послуг централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялася. Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків підтверджується діями сторін: позивач надає послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води і щомісячно надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг. Відповідач споживає надані послуги та зобов`язаний оплатити їх вартість.

Проте відповідач своєчасно не сплачувала за спожиті послуги, в результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на 01 березня 2021 року складає 38213,49 грн. (заборгованість за послуги централізованого опалення у розмірі 32167,76 грн., заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 6045,73 грн.).

Крім того, позивач на підставі договору № 602-18 про відступлення права вимоги (надалі договір цесії) від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в розмірі 40327,04 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2023 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 28105,40 грн., заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 12221,64 грн., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 32167,76 грн., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 6045,73 грн., а всього 78 540,53 грн., а також судовий збір в сумі 2270 грн. та 33 грн. витрати, пов`язані з розглядом справи.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2024 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просила скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що приймаючи рішення про проведення заочного розгляду справи за її відсутності, суд першої інстанції виходив з того, що вона була належно повідомлена про день, час та місце розгляду справи, проте вона не отримувала повістку з викликом в судове засідання і особисто їй така повістка не вручалася. Таким чином, вона не була обізнана про відкриття провадження і розгляд справи, не просила розглядати справу заочно без її присутності. Отже, вона не прибула в судове засідання та не повідомила суду про поважність причин неявки через неналежне повідомлення про дату засідання.

Вказувала, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 174 ЦПК України позовна заява повинна містити обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються. При цьому у позовній заяві було зазначено лише загальну суму заборгованості без наведення детальних розрахунків з усіма її складовими. Крім того, суми, вказані у ціні позову та присуджені судом на користь позивача, відрізняються.

Судом встановлено, що 11 жовтня 2018 року ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» уклали договір про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18, відповідно до умов якого кредитор відступив, а новий кредитор набув право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців (споживачі) щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Наведений борг у розмірі 40327,04 грн. нічим не підтверджено, природа його походження незрозуміла, оскільки навіть не вказано, за який період він утворився. На думку відповідача, відсутність позову з боку ПАТ «Київенерго» до неї як боржника свідчить про відсутність порушеного права кредитора. Не є зрозумілим, чи не сплив строк позовної давності за цим нібито боргом. Таким чином, існування боргу в сумі 40327,04 грн. на момент укладення договорів цесії є припущенням і у ПАТ «Київенерго» на момент укладення спірних договорів були відсутні правові підстави відступати права на цю суму КП «Київтеплоенерго».

Вказувала, що позивач набув право вимоги до неї з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг в розмірі 40327,04 грн., яка була в повному обсязі стягнена судом першої інстанції. На її думку, для цього не існувало належних підстав, оскільки таким чином було пред`явлено вимогу про стягнення коштів, строк позовної давності на стягнення яких минув, про що вона заявляє в цій апеляційній скарзі, оскільки раніше не могла подати до суду першої інстанції відповідну заяву, позаяк справу розглянуто без її участі.

Вважала, що рішення суду не повною мірою відображає фактичні обставини. Твердження про укладення договору між сторонами має оцінюватися у поєднанні з іншими доказами. Зазначала, що вона не укладала і не підписувала договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а самих лише тверджень позивача про надання послуг недостатньо для висновку про фактичне надання цих послуг належної якості, не було видано складених актів чи інших доказів надання і отримання послуг.

При цьому в рішенні зазначено, що одночасно з позовною заявою позивачем подано клопотання про витребування в порядку ст. 84 ЦПК України доказів, а саме КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» відомостей, що підтверджують право власності/користування об`єктом нерухомості за її адресою. Однак жодною мірою не вказано про результати розгляду клопотання і чи було покладено витребувані відомості у текст ухваленого судового рішення.

Підкреслювала, що судове рішення ухвалене з грубим порушенням норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення. Судом не було належно повідомлено її про розгляд справи, що частково було визнано в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 20 серпня 2024 року. Судове засідання по розгляду заяви було формальним і не забезпечувало їй можливості озвучити доводи і подати додаткові докази. У матеріалах справи міститься документи під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 10 січня 2022 року, складена секретарем судового засідання про те, що процесуальні документи по справі не направлено адресатам в зв`язку з припиненням відправки поштової кореспонденції Шевченківським районним судом м. Києва через відсутність належного державного фінансування для направлення поштової кореспонденції. Цей доказ підтверджує, що судовий розгляд відбувався без належного інформування її як відповідача про перебіг процесу через ненадсилання їй документів. Відтак, судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Від позивача КП «Київтеплоенерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на те, що відповідач зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 та є власником даної квартири, а отже споживачем комунальних послуг за вказаною адресою. Позивачем надавались послуги в будинку, в якому проживає відповідач, доказів протилежного нею надано не було, які і не було надано доказів фактичного неотримання послуг. При цьому з належними документами, що підтверджують законне відключення від загальнобудинкової системи централізованого опалення за адресою АДРЕСА_1 відповідач на адресу КП «Київтеплоенерго» не зверталася/не надсилала, відповідно позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати спожитих послуг. Факт підключення будинку за вищевказаною адресою до централізованого опалення та постачання гарячої води в спірний період підтверджується нарядами, які наявні в матеріалах справи, копією акту про прийняття теплового вузла на облік, копією акту про готовність вузла комерційного обліку до роботи та копією оформлених відомостей обліку споживання теплової енергії мешканців будинку АДРЕСА_1 . Тобто підключення будинку до мереж централізованого опалення та постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем. Вищенаведене свідчить про те, що послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в квартирі відповідача в період виникнення заборгованості надавались в повному обсязі, відтак позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати спожитих послуг.

Вказував, що відповідач кожного місяця отримував платіжні документи, в яких зазначалось ПІБ, кількість зареєстрованих осіб, тариф, сума до сплати, розмір заборгованості тощо. Натомість з приводу здійснення неправомірного нарахування заборгованості та перерахунку в спірний період відповідач до позивача не зверталася.

Вказував, що наявність заборгованості за послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води відповідачем не спростована, а навпаки часткові оплати підтверджують, що відповідач погоджується з фактом отримання комунальних послуг, які надає позивач.

Щодо строків позовної давності, вказував, що строк позовної давності щодо стягнення заборгованості з оплати спожитих послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води закінчується 11 жовтня 2021 року. Проте строки позовної давності було подовжено в зв`язку з введенням карантину, а в подальшому в зв`язку з введенням воєнного стану до його закінчення. Крім того, позовна давність переривалася частковою сплатою відповідачем наданих комунальних послуг.

Вказував, що відповідач не оспорювала наявність заборгованості за адресою місця проживання за послуги, що надавалися ПАТ «Київенерго» до 01 травня 2018 року та КП «Київтеплоенерго» з 01 травня 2018 року та її розмір, не надала доказів виконання зобов`язань по оплаті вказаних послуг.

Зауважував, що заява відповідача про застосування позовної давності вказує на фактичне визнання нею пред`явлених позовних вимог та визнання боргу за надані комунальні послуги.

Щодо відсутності укладеного договору, наводив правові висновки Верховного Суду України в постанові від 20 квітня 2016 року про те, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно витягу з ЄДРПОУ (а. с. 26) до основних видів діяльності КП «Київтеплоенерго» відноситься за КВЕД 35.30 постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

11 жовтня 2018 року ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» уклали договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), згідно якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців (споживачі) щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору та коригувань платежів. З укладенням цього договору кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань, що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладення цього договору та/або можуть бути нараховані та/або виникнути після дати укладення цього договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем зобов`язань з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за договорами та споживачами, які зазначені у додатку № 1 та у додатку № 2 до цього договору, в тому числі до відповідача ОСОБА_1 , яка згідно додатків до договору мала заборгованість за послугу з централізованого опалення 28105,40 грн., з централізованого постачання гарячої води 12221,64 грн. (а. с. 7, 8, 27).

На а. с. 28 - 29 знаходяться копії сторінок з газети «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511), від 28 березня 2018 року № 34 (5085), з публікацією форм договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, розробленої відповідно до типового договору; в публікації зазначено, що з 27 квітня 2018 року КП «Київтеплоенерго» стає виконавцем послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Доведено до відома споживачів, що цей договір приєднання вважається акцептованим усіма споживачами, які в установленому порядку не надали заперечення щодо умов цього договору.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 14 січня 1999 року по теперішній час (а. с. 50).

На а. с. 5 - 6 наявні розрахунки заборгованості споживача ОСОБА_1 за послуги за централізоване опалення та централізоване постачання гарячої води за період з 01 травня 2018 року по 28 лютого 2021 року, з 01 листопада 2018 року по 28 лютого 2021 року.

На а. с. 9 - 13, 15 - 19, 21 - 24 наявні копії корінців нарядів щодо включення та відключення опалення в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 на підставі відповідно початку та завершення опалювальних сезонів, копії актів про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи в опалювальний період, актів прийняття теплового вузла обліку, копії відомостей обліку споживання теплової енергії в будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Задовольняючи позов КП «Київтеплоенерго» про стягнення заборгованості, суд першої інстанції в цілому правильно виходив із того, що позивач надавав послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, що підтверджується матеріалами справи, а відповідач, у свою чергу, належним чином не виконувала обов`язок зі сплати вказаних послуг, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (чинний до 01 травня 2019 року) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в чинній редакції, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

За правилами частини четвертої статті 319, статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.

Обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг визначені статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, що діяла до 01 травня 2019 року) та ст. 7 чинного Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановленні договором або законом (пункт 1 частина третя статті 20 Закону), а обов`язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором (пункти 1, 3 частина друга статті 21 Закону).

Аналогічний обов`язок споживача щодо здійснення оплати житлово-комунальних послуг передбачений п. 5 ч. 2 ст. 7 чинного Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до п. 18, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, які були чинні в період спірних правовідносин, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що на виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивачем підготовлено та опубліковано форму договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик», зміст якого відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами № 630 від 21 липня 2005 року, і що такий договір є договором приєднання.

Відповідно до ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо відсутності письмового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, який вона не підписувала, з огляду на те, що відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку сплачувати надані йому послуги. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 221/515/15 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відсутність укладеного договору про надання послуг не звільняє споживачів від обов`язку оплачувати надані їм послуги. Поряд з цим вказаний обов`язок виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг. Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 77 - 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження надання відповідачу житлово-комунальних послуг в період після 01 травня 2018 року позивачем надано копії корінців нарядів щодо включення та відключення опалення в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 на підставі відповідно початку та завершення опалювальних сезонів, копії актів про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи в опалювальний період, актів прийняття теплового вузла обліку, копії відомостей обліку споживання теплової енергії в будинку за адресою АДРЕСА_1 , а на підтвердження заборгованості за наданими житлово-комунальними послугами з централізованого опалення та постачання гарячої води - відповідний розрахунок, складений за тарифами, затвердженими розпорядженням Київської міської державної адміністрації, інформація про які є загальнодоступною.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що позивачем не надано обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються, в позовній заяві зазначено лише загальну суму заборгованості без наведення детальних розрахунків з усіма її складовими, а також, що позивачем не надано складених актів чи інших доказів надання і отримання послуг.

Оцінюючи доводи відповідача в цій частині, апеляційний суд приймає до уваги, що долучені до матеріалів справи розрахунки заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою АДРЕСА_1 за період з 01 травня 2018 року детально відображають нарахування, оплати, споживання, опалювальну площу та діючий тариф, та відхиляє доводи відповідача як необґрунтовані.

Доводи апеляційної скарги, що суми, вказані в ціні позову та присуджені судом на користь позивача, відрізняються, є безпідставними та відхиляються апеляційним судом, враховуючи, що позивачем у позові зазначено, що у відповідача утворилась заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 28105,40 грн., заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 12221,64 грн., заборгованість за спожиті і з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опаленні у розмірі 32167,76 грн., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 6045,73 грн., і в таких же розмірах заборгованість була стягнута з відповідача на користь позивача судом першої інстанції.

Встановивши на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що позивач надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а відповідач, будинок якої підключений до централізованого опалення та постачання гарячої води, є споживачем цих послуг, від надання яких в установленому чинним законодавством порядку не відмовлялася, однак оплата спожитих послуг виконувалася нею неналежним чином, що призвело до утворення заборгованості, суд першої інстанції, перевіривши надані позивачем розрахунки заборгованості, прийшов до обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про виникнення у позивача права на стягнення з відповідача заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01 травня 2018 року.

Доводи апеляційної скарги, що в рішенні зазначено, що одночасно з позовною заявою позивачем подано клопотання про витребування в порядку ст. 84 ЦПК України доказів, а саме КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» відомостей, що підтверджують право власності/користування об`єктом нерухомості за адресою відповідача, однак жодною мірою не вказано про результати розгляду клопотання і чи було покладено витребувані відомості у текст ухваленого судового рішення, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про стягнення з відповідача заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01 травня 2018 року, з огляду на те, що наявність підстав для стягнення зазначеної заборгованості судом встановлено на підставі довідки про реєстрацію місця проживання особи (а. с. 50), з якої вбачається, що ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 з 14 січня 1999 року по теперішній час, а отже є споживачем комунальних послуг за вказаною адресою у спірний період.

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі відповідачем не надано доказів ненадання позивачем вказаних житлово-комунальних послуг, або надання їх неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, а також відсутності заборгованості в розмірі, встановленому судом на підставі належних і допустимих доказів, наданих позивачем, та відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що самих лише тверджень позивача про надання послуг недостатньо для висновку про фактичне надання цих послуг належної якості.

Разом із тим, задовольняючи позов КП «Київтеплоенерго» в частині стягнення заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року комунальні послуги, суд першої інстанції залишив поза увагою, що позивачем на підтвердження наявності такої заборгованості не надано до суду жодного доказу.

На підтвердження заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, спожиті ОСОБА_1 до 01 травня 2018 року, позивачем КП «Київтеплоенерго» надано договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), згідно якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців (споживачі) щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору та коригувань платежів. З укладенням цього договору кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань, що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладення цього договору та/або можуть бути нараховані та/або виникнути після дати укладення цього договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем зобов`язань з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за договорами та споживачами, які зазначені у додатку № 1 та у додатку № 2 до цього договору, в тому числі до відповідача ОСОБА_1 , яка має заборгованість за послугу з централізованого опалення 28105,40 грн., з гарячого водопостачання 12221,64 грн. (а. с. 6, 7).

Разом із тим, судом першої інстанції не враховано, що із змісту даного договору не можна дійти висновку про розмір заборгованості ОСОБА_1 за період до 01 травня 2018 року. Саме по собі зазначення в договорі про відступлення права вимоги розміру заборгованості особи, вимоги до якої відступаються, не може вважатися належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом такої заборгованості в розумінні ст. 77 - 80 ЦПК України.

Таким чином, позивачем не було доведено наявності заборгованості ОСОБА_1 за послугу з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води за період до 01 травня 2018 року, що є його процесуальним обов`язком, однак суд першої інстанції безпідставно погодився з доводами позивача в цій частині, не перевіривши належність доказової бази.

Виходячи з наведеного, обставини, що мають значення для справи, щодо наявності у відповідача заборгованості та її розміру за послугу з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води до 01 травня 2018 року, які суд першої інстанції вважає встановленими, фактично є недоведеними, відтак суд першої інстанції дійшов передчасного та помилкового висновку про задоволення позову в частині стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення за період до 01 травня 2018 року у розмірі 28105,40 грн., з централізованого постачання гарячої води за період до 01 травня 2018 року у розмірі 12221,64 грн.

Апеляційний суд враховує, що відповідачем ОСОБА_1 в апеляційній скарзі заявлено про застосування строків позовної давності до вимог, заявлених до 01 травня 2018 року. Разом із тим, оскільки в задоволенні цих вимог належало відмовити по суті як у недоведених та необґрунтованих, що є самостійною підставою для відмови в позові, заява про застосування строків позовної давності не розглядається апеляційним судом.

При цьому апеляційний суд враховує, що загальний трирічний строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги з 01 травня 2018 року, з урахуванням пред`явленого в квітні 2021 року позову не сплив.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом не було належно повідомлено її про розгляд справи, відтак, судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, копія поштового відправлення, в якому містилася судова повістка із повідомленням відповідача про дату, час та місце розгляду справи 19 жовтня 2023 року (дата ухвалення судового рішення), направленого відповідачу 28 вересня 2023 року, була повернута до суду першої інстанції з відміткою Укрпошти від 07 жовтня 2023 року про відсутність адресата за вказаною адресою (а. с. 77).

Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

З урахуванням положень ч. 8 ст. 128 ЦПК України ОСОБА_1 вважається такою, що повідомлена про розгляд справи судом першої інстанції.

В постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі № 222/1402/16 викладено правовий висновок, згідно якого напис про одержання поштового відправлення учасником справи, в якому зазначене його прізвище, зроблений працівником поштового зв`язку, зазвичай є переконливим доказом отримання відправлення саме адресатом. Таке переконання ґрунтується на презумпції добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків. Однак таку презумпцію може бути поставлено під сумнів і спростовано.

Презумпція добросовісного виконання працівниками АТ «Укрпошта» своїх обов`язків при врученні судової повістки на 19 жовтня 2023 року в апеляційній скарзі заявником не спростована.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі, що вона не отримувала копію позовної заяви з додатками, підтвердженням чого є документ під назвою «Доповідна» від 10 січня 2022 року про те, що процесуальні документи по справі не направлено адресатам у зв`язку з припиненням відправки поштової кореспонденції судом через відсутність належного державного фінансування для направлення поштової кореспонденції, не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, передбаченою ст. 376 ЦПК України, оскільки це не призвело до неправильного вирішення справи, та відхиляються апеляційним судом.

Апеляційний суд відхиляє як нерелевантні посилання відповідача в апеляційній скарзі на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року в справі № 757/54541/21-ц, в якій зазначено, що оскільки відповідач обґрунтовує свою касаційну скаргу, зокрема, тим, що він не був належно повідомлений про розгляд справи та ця обставина підтверджується матеріалами справи, то судові рішення судів попередніх інстанцій підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційний суд зауважує, що в наведеній справі касаційним судом встановлено інші обставини, ніж у справі, що переглядається, а саме ухвала про відкриття провадження у справі, позов з додатками й судова повістка, надіслані відповідачу судом першої інстанції, повернулися до суду з поштової установи з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що не є належним повідомленням про розгляд справи. Натомість у справі, що переглядається, судова повістка, надіслана відповідачу судом першої інстанції, повернулася до суду з поштової установи з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою.

При цьому під час апеляційного перегляду повністю поновлено процесуальні права відповідача та забезпечено дотримання принципу змагальності сторін.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення за період до 01 травня 2018 року у розмірі 28105,40 грн., з централізованого постачання гарячої води за період до 01 травня 2018 року у розмірі 12221,64 грн. ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення за період до 01 травня 2018 року у розмірі 28105,40 грн., з централізованого постачання гарячої води за період до 01 травня 2018 року у розмірі 12221,64 грн., в частині загального розміру заборгованості 78540,53 грн., з прийняттям нової постанови про відмову в позові в цій частині, а також підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору та витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд проводить перерозподіл судових витрат, та оскільки при поданні позову КП «Київтеплоенерго» понесено судові витрати в розмірі 2270 грн. судового збору, 33 грн. витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а відповідачем сплачено судовий збір в розмірі 3405 грн., за наслідками апеляційного перегляду позовна заява задовольняється на 49%, а апеляційна скарга - на 51 %, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1112,30 грн. за подання позовної заяви та 16,77 грн. витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, пропорційно до задоволення позову, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1736,55 грн. пропорційно до задоволення апеляційної скарги.

Шляхом взаємного зарахування з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 607,48 грн.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2023 року скасувати в частині стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення за період до 01 травня 2018 року у розмірі 28105,40 грн., з централізованого постачання гарячої води за період до 01 травня 2018 року у розмірі 12221,64 грн., в частині визначення загального розміру заборгованості 78540,53 грн., а також в частині стягнення судового збору та витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та прийняти в цій частині нову постанову про відмову в позові.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2023 року в частині стягнення заборгованості за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 32167,76 грн. та в частині стягнення заборгованості за спожиті з 01 травня 2018 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 6045,73 грн. залишити без змін.

Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації (м. Київ пл. І.Франка 5 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 607,48 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.