КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/2752/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/538/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Олійника В.І.,

при секретарі Яхно П.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит - Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про виселення без надання іншого житлового приміщення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Луценка О.М.,-

встановив:

У квітні 2022 року ТОВ «Кредит - Фінанс» звернулося до суду із названим позовом.

ТОВ «Кредит - Фінанс» просило виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 листопада 2007 року між ВАТ «Універсальний банк розвитку та партнерства» (правонаступник ВАТ «БГ Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, сума 110 000 доларів США, строк користування до 24 листопада 2017 року.

26 листопада 2007 року між ВАТ «Універсальний банк розвитку та партнерства» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, за яким іпотекодавці передали в заставу квартиру за адресою АДРЕСА_2 .

Право вимоги за кредитним та іпотечним договором банком відступлено ТОВ «Вердикт фінанс» (перейменовано на ТОВ «Кредит - Фінанс»).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18 серпня 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт фінанс» заборгованість за кредитним договором у розмірі866 084 грн 66 коп.

У зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказаного рішення суду звернуто стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на спірну квартиру.

ТОВ «Кредит - Фінанс» зазначало, що відповідачі, втративши право власності наспірну квартиру, одночасно втратили право користування нею.

Оскільки відповідачі проживають у спірній квартирі без будь-яких правових підстав та порушують законні права ТОВ «Кредит Фінанс», відтак, підлягають виселенню.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 рокуназваний позов задоволено.

Виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь товариства з обмеженою відповідальністю « Кредит - Фінанс» сплачений судовий збір у розмірі 2 481 грн 00 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду таухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, які мають значення для справи.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник ТОВ «Кредит - Фінанс»заперечила щодо задоволення вимог апеляційної скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлялися належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив іздоведеності порушення відповідачами прав та інтересів позивача щодо права володіння, користування та розпорядження спірної квартири.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що 26 листопада 2007 року між ВАТ «Універсальний банк розвитку та партнерства» (правонаступник ВАТ «БГ Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, сума 110 000 доларів США, строк користування до 24 листопада 2017 року.

26 листопада 2007 року між ВАТ «Універсальний банк розвитку та партнерства» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, за яким іпотекодавці передали в заставу квартиру за адресою АДРЕСА_2 .

15липня 2010 року право вимоги за вказаним кредитним та іпотечним договором банком відступлено ТОВ «Вердикт фінанс» (перейменовано на ТОВ «Кредит - Фінанс»).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18 серпня 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт фінанс» заборгованість за кредитним договором у розмірі866 084 грн 66 коп.

У зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказаного рішення суду звернуто стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на спірну квартиру.

Відповідно до довідки № 104/22-603 від 10 червня 2021 року відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, у спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , власник - ТОВ «Кредит Фінанс».

Обґрунтовуючи поданий позов, ТОВ «Кредит Фінанс» зазначало, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 всупереч п. 3.4.14 договору іпотеки зареєстрували неповнолітніх у спірній квартирі після укладення договору іпотеки. Відповідачі втратили право користування спірною квартирою, проте відмовляються добровільно виселитись з неї. ТОВ «Кредит Фінанс», як власник квартири, не може вільно розпоряджатися нерухомим майном.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором(ст. 20 Закону України «Про заставу»).

Іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (ст. 1 Закону України «Про іпотеку).

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не допускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

За ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Так, правомочності власника не є абсолютними, законом можуть встановлюватися певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення балансу інтересів у суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є ст. 109 ЖК України, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Згідно до ч. 2 ст. 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Відтак, ч. 1 ст. 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення.

Загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення, передбачене ч. 2 ст. 109 ЖК України, стосується не тільки випадків виселення мешканців при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку, а й у разі виселення мешканців при зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, коли мешканці відмовляються добровільно звільняти житлове приміщення, тобто не досягнуто згоди щодо виселення між новим власником і попереднім власником чи наймачами житлового приміщення. Це передбачено і в ч. 1 ст. 109 ЖК України, у якій вказано, що виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

У випадку якщо іпотечне майно набуто не за кредитні кошти і на нього звертається стягнення в позасудовому порядку та якщо мешканці відмовляються добровільно звільняти житлове приміщення, то виселення цих осіб повинне відбуватися на підставі рішення суду в порядку ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. ч. 1 - 3 ст. 109 ЖК України, тобто з наданням іншого постійного житлового приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту (позики), повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. У цьому випадку виселення громадян проводиться у порядку, передбаченому ч. 4 ст. 109 ЖК України, тобто з наданням цим громадянам житлових приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до ст. 132-2 цього Кодексу.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 361/4481/19 (провадження № 14-109цс22).

Так, в матеріалах справи міститься копія свідоцтва від 25 жовтня 2007 року про право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до якого, вказана квартира належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та членам його сім`ї: ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 в рівних долях.

Кредитний договір між ВАТ «Універсальний банк розвитку та партнерства» (правонаступник ВАТ «БГ Банк») та ОСОБА_1 укладено 26 листопада 2007 року.

Оскільки спірна квартира не придбана за рахунок кредитних коштів, відтак, висновок суду першої інстанції щодо задоволення вимог позовної заяви та виселення відповідачів є помилковим та необгрунтованим. Звертаючись до суду із позовом, ТОВ «Кредит Фінанс» не зазначило іншого постійного житла, яке повинно бути надане відповідачам.

Колегія суддів вважає, що правові підстави для виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого житла відсутні.

Протилежний висновок суду першої інстанції є помилковим.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції не звернув своєї уваги на вищенаведене та дійшов до помилкового висновку щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 11 грудня 2023 року ухвалено з порушенням норм процесуального права, відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 року скасувати.

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит - Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про виселення без надання іншого житлового приміщення відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит - Фінанс» на користь ОСОБА_3 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 721 грн 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 31 січня 2025 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

В.І. Олійник