ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 676/6277/21

Провадження № 22-ц/820/35/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Заворотна А.В.

за участю: учасника справи та представників учасників справи

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Романова Наталя Миколаївна, приватний нотаріус Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Цвіляк Анна Олександрівна, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання незаконними рішення виконавчого комітету та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання недійсним договору обміну, визнання права власності на майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 серпня 2024 року (суддя Семенюк В.В.).

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представників часників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Романова Наталя Миколаївна, приватний нотаріус Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Цвіляк Анна Олександрівна, про визнання незаконними рішення Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради та свідоцтва про право власності, визнання недійсним договору обміну та визнання права власності на майно.

В обґрунтування позову зазначав, що є співвласником квартири (1/2 частки) АДРЕСА_1 . Іншим співвласником вищевказаної квартири була мати позивача ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті матері позивач звернувся до приватного нотаріуса Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Цвіляк А.О. з заявою про прийняття спадщини.

Іншим спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 є її чоловік ОСОБА_3 .

При зверненні з заявою до нотаріуса позивачу стало відомо, що його мати, до часу смерті, була єдиним власником квартири АДРЕСА_1 та співвласником частки у спільно нажитому з ОСОБА_3 майні - транспортним засобом марки ВАЗ, модель 21070, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . Відомості про те, що квартира за АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності позивача та його матері - відсутні.

Вказував, що 13.01.2003 органом приватизації Кам`янець-Подільського міськвиконкому видано свідоцтво про право власності на житло. Згідно з відомостями зазначеними у свідоцтві, відділ приватизації міськвиконкому посвідчує, що квартира АДРЕСА_1 , дійсно належить на праві приватної власності ОСОБА_7 та членам її сім`ї ОСОБА_1 в рівних частках кожному. Загальна площа квартири становить 51,3 кв.м.

28 січня 2003 року між ОСОБА_7 , ОСОБА_1 і ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 було укладено договір дарування, за яким позивач та його матір подарували у власність вищевказаних осіб 6/25 частин квартири АДРЕСА_1 . Після укладення договору дарування частки спірної квартири в будинку у співвласників ОСОБА_7 та ОСОБА_1 мала б залишитись частка 19/25 у спірній квартирі.

Зазначав, що відповідно до витягу з рішення Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради №370 від 27.02.2003 «Про дозвіл на виготовлення технічного висновку та проєктної документації на внутрішнє перепланування квартир» дозволено ОСОБА_7 замовити технічний висновок та проєктну документацію на внутрішнє перепланування належної їй квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з рішенням Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради № 680 від 10.04.2003 «Про дозвіл на внутрішнє перепланування квартири АДРЕСА_1 дозволено ОСОБА_7 внутрішнє перепланування квартири АДРЕСА_2 , згідно погодженої проектної документації.

Рішенням Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради №1007 від 15.05.2003 «Про прийняття в експлуатацію та оформлення права власності на закінчені внутрішнім переплануванням квартири АДРЕСА_1 » оформлено одноособове право власності на об`єкт нерухомого майна на одного із співвласників - ОСОБА_7 , як повноправного власника, чим було порушено права громадянина про захищеність і недопустимість безпідставного позбавлення права власності іншого співвласника ОСОБА_1 .

Вказував, що після подачі заяви про прийняття спадщини позивачу стало відомо про існування договору обміну, укладеного у вересні 2015 року між ОСОБА_7 , його матір`ю, та ОСОБА_2 , відповідачкою по справі, за яким ОСОБА_7 передала у власність ОСОБА_2 квартиру за АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_3 . У вищевказаному договорі обміну від 23.09.2015 позивача не зазначено співвласником спірної квартири.

Враховуючи, що ОСОБА_1 лише після подачі заяви про прийняття спадщини 16.03.2020 дізнався про існування договору обміну та отримав його копію з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, строк позовної давності для судового оскарження даного правочину не є пропущеним.

У серпні 2020 року позивач вже звертався до суду за захистом свої прав з аналогічним позовом, проте судовим рішенням у справі №676/3853/20 у задоволенні позовних вимог йому було відмовлено через незалучення до участі в справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 , як спадкоємця після смерті ОСОБА_2 . А тому, він не позбавлений можливості звернутись до суду за захистом своїх прав шляхом пред`явлення позову вже до усіх належних відповідачів.

За таких обставин, позивач просив суд визнати незаконним рішення Виконавчого комітету Кам?янець-Подільської міської ради № 1007 від 15.05.2003 «Про прийняття в експлуатацію та оформлення права власності на закінчені внутрішнім переплануванням квартири в житловому будинку по АДРЕСА_4 » та видане на його підставі свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 25.06.2003 про право власності ОСОБА_7 (частка 1/1) на квартиру АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір обміну №1434 від 23 вересня 2015 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 про передачу у власність ОСОБА_7 об?єкту нерухомого майна - квартири за АДРЕСА_3 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 37,5 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 липня 2022 року залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмет спору, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 .

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 серпня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Панькову О.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі. При цьому, посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, не дослідження належним чином доказів у справі, що мають значення для справи.

Зазначає, що вже звертався з аналогічним позовом до суду із зазначенням ОСОБА_3 в якості третьої особи. Рішенням Кам?янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області по справі №676/3853/20 від 20 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі, визнано незаконним рішення Виконавчого комітету Кам?янець-Подільської міської ради № 1007 від 15.05.2003 «Про прийняття в експлуатацію та оформлення права власності на закінчені внутрішнім переплануванням квартири в житловому будинку по АДРЕСА_4 та видане на його підставі свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_3 , видане на підставі рішення Виконавчого комітету Кам?янець-Подільської міської ради 25.06.2003 року про право власності ОСОБА_7 (частка 1/1) на квартиру АДРЕСА_1 ; визнано недійсним Договір обміну № 1434 від 23 вересня 2015 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 про передачу у власність ОСОБА_7 об?єкту нерухомого майна - квартири за АДРЕСА_3 ; визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 загальною площею 37,5 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 12.10.2021 рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову. Підставою для скасування стало те, що суд першої інстанції в порушення ч.5 ст. 12, ст. 51 ЦПК України не вирішив питання про можливість залучення до участі у справі ОСОБА_3 як співвідповідача, що унеможливлює правильне вирішення спору.

Крім того, у вказаній постанові апеляційного суду зазначено, що скасування судового рішення через порушення судом першої інстанції норм процесуального права та відмова в позові в зв`язку з цим не є перешкодою позивачу захистити порушені права шляхом пред`явлення позову у встановленому законом порядку до належних відповідачів з наданням необхідних доказів на підтвердження своїх вимог.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, з врахуванням вищезазначеної постанови, заявив аналогічні вимоги з аналогічним правовим обґрунтуванням, а тому, вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на те, що при зверненні до суду з цим позовом ним обрано неналежний спосіб захисту.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

В судовому засіданні представник позивача Панькова О.Ю. підтримала апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_3 , представники відповідачів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в судовому засіданні просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляяючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, права позивача підлягають захисту шляхом пред`явлення вимоги про витребування спірної квартири від її набувача, що призводить до ефективного захисту його порушених прав, а задоволення заявлених позивачем позовних вимог не відновить порушених прав позивача.

Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна з таких підстав.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради від 13.01.2003 квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної, спільної сумісної власності ОСОБА_7 та членам її сім`ї ОСОБА_1 в рівних частинах кожному, загальна площа квартири 51,3 кв.м. (а.с. 15 т. 1)

28 січня 2003 року за договором дарування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дарувальники) подарували, а ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (обдаровувані) прийняли в дар 6/25 частин квартири АДРЕСА_5 (а.с. 45 т. 1)

Рішенням Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради №370 від 27.02.2003 ОСОБА_7 надано дозвіл замовити технічний висновок та проєктну документацію на внутрішнє перепланування належної їй квартири АДРЕСА_1 (а.с. 32 т. 1).

Рішенням Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради №680 від 10.04.2003 ОСОБА_7 надано дозвіл на внутрішнє перепланування належної їй квартири АДРЕСА_1 . (а.с. 33 т. 1)

Рішенням Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради №1007 від 15.05.2003 «Про прийняття в експлуатацію та оформлення права власності на закінчені внутрішнім переплануванням кватири в житловому будинку по АДРЕСА_4 » прийнято в експлуатацію та оформлено право власності на закінчену внутрішнім переплануванням квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 . Загальна площа квартири після перепланування складатиме 37,5 кв.м., житлова площа 16,8 кв.м.; прийнято в експлуатацію та оформлено право власності на закінчену внутрішнім переплануванням квартиру АДРЕСА_6 за ОСОБА_4 . Загальна площа квартири після перепланування складатиме 49,0 кв.м., житлова площа 27,2 кв.м. (а.с. 34 т. 1)

На підставі вказаного рішення виконкому, ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 25 червня 2003 року - на квартиру АДРЕСА_1 , розмір частки складає 1/1, загальна площа квартири 37,5 кв.м., житлова - 16,8 кв.м. (а.с. 35 т. 1)

23.09.2015 здійснено державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 44 т .1)

Та 23 вересня 2015 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 укладено договір обміну, посвідчений приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Романовою Н.М. та зареєстрований в реєстрі за №1434, за умовами якого ОСОБА_2 в порядку обміну передала у власність ОСОБА_7 квартиру за АДРЕСА_3 , а ОСОБА_7 , в свою чергу, передала у власність ОСОБА_2 квартиру за АДРЕСА_1 (а.с. 46 т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла. (а.с. 17 т. 1)

Позивач після смерті матері звернувся із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Цвіляк Анни Олександрівни.

Іншим спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 є її чоловік ОСОБА_3 .

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачене право на звернення до суду за захистом свого права і встановлені способи захисту, серед яких є визнання права, визнання правочину недійсним, а також визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування.

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності.

Згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За статтями 317, 319, 321 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частинами першою, другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Оскільки порушення права власності позивача відбулось у результаті державної реєстрації права власності на закінчений внутрішнім переплануванням об`єкт нерухоме майно лише на одного із співвласників нерухомого майна, та в подальшому відбулось розпорядження ним за договором обміну без згоди іншого співвласника, тому є доведеними підстави звернення до суду ОСОБА_1 за захистом свого порушеного права в обраний ним спосіб, за виключенням позовних вимог в частині визнання незаконним рішення Виконавчого комітету Кам?янець-Подільської міської ради №1007 від 15.05.2003 «Про прийняття в експлуатацію та оформлення права власності на закінчені внутрішнім переплануванням квартири в житловому будинку по АДРЕСА_4 » щодо прийняття в експлуатацію та оформлено право власності на закінчену внутрішнім переплануванням квартиру АДРЕСА_6 за ОСОБА_4 . Оскільки права позивача оскаржуваним рішенням виконкому в цій частині не є порушеними.

Разом з тим, право на звернення до суду за захистом кореспондується зі статтею 256 ЦК України, яка встановлює для особи часові межі для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу та називає їх позовною давністю.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності визначається в статті 261 ЦК України.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За статтею 261 ЦК України, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Початок перебігу позовної давності, підстави зупинення та переривання перебігу позовної давності визначені законодавством у імперативних нормах матеріального права, проте частина п`ята статті 267 ЦК України надає суду право визнавати поважними причини пропуску позовної давності і захищати порушене право.

Відмовити у позові у зв`язку з пропуском строку позовної давності можна лише за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 697/2434/16-ц.

Таким чином, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропуску, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 738/1781/18.

В суді першої інстанції і представником відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_9 , і представником відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_8 подавались заяви про застосування строку позовної давності (а.с. 156, 168 т. 1)

В свою чергу, позивач ОСОБА_1 у позовній заяві і у заяві про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав вказував, що про порушення права власності дізнався лише після подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері Лізвінської ЛВ. 16.03.2020, отримавши витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Європейський суд з прав людини наголошував, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (рішення у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року, заяви № 22083/93, 22095/93, пункт 51).

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, а також корелювати з реальною обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року, заява № 23890/02 у справі «Фінікаріду проти Кіпру»).

На час прийняття рішення Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради від 15.05.2003 щодо прийняття в експлуатацію та оформлено право власності на закінчену внутрішнім переплануванням квартиру АДРЕСА_1 за Лізвінською Лідією Володимирівною та отримання нею свідоцтва про право власності на житло діяв ЦК УРСР.

Згідно зі статтею 71 ЦК УРСР 1963 року (тут і далі у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно з вимогами статті 76 ЦК УРСР, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові (стаття 80 ЦК Української РСР).

У Прикінцевих та перехідних положення ЦК України передбачено, що ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності (пункт 4).

У пункті 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

А тому, до спірних правовідносин в цілому застосовуються норми ЦК України.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивної (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-152цс14.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Дотримання строку звернення до суду є однією з умов реалізації права на позов і пов`язано з реалізацією права на справедливий судовий розгляд. Інститут позовної давності запобігає виникненню стану невизначеності у правових відносинах. Правова визначеність є універсальною правовою категорією, дія якої поширюється на такі важливі сфери правовідносин між державою та особою, як реалізація і забезпечення прав і свобод людини і громадянина, встановлення юридичної відповідальності, підстав та порядку притягнення до такої відповідальності, неприпустимість дій і бездіяльності органів влади, спрямованих на необґрунтоване обмеження прав і свобод людини.

Позовна давність забезпечує юридичну визначеність правовідносин сторін та остаточність рішень, запобігаючи необґрунтованому втручанню у права відповідача. Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявність обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача причин унеможливлювали або істотно утруднювали подання позову, вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року в справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18) вказано, що «можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що суди дійшли правильного висновку, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтями 32-38 ГПК України (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваних судових рішень), про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення відповідного права можна було отримати раніше».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

З урахуванням встановлених у цій справі обставин, колегія суддів вважає, що є підстави для висновку про сплив позовної давності при подачі позивачем позову у жовтні 2021 року. Адже про порушення свого права власності позивач ОСОБА_1 міг дізнатися у 2003 році при проведенні внутрішнього перепланування (зміні площі) квартири АДРЕСА_1 , співвласником якої він був та в якій проживав. З огляду на те, що тільки у січні 2012 року він був знятий з реєстрації за вказаною адресою та зареєстрований по АДРЕСА_7 .

Крім того, і про вибуття з власності позивача частки квартири останній міг дізнатись з часу укладення договору обміну у вересні 2015 року, оскільки його матір ОСОБА_2 змінила місце проживання і проживала фактично вже у квартирі, на яку був здійснений обмін, що знаходиться за адресою АДРЕСА_8 . Про обставини обміну позивач був обізнаний, адже за вказаною адресою він неодноразово провідував свою матір.

При цьому, доказів того, що позивач з об`єктивних причин не міг дізнатися до спливу позовної давності про порушення свого права, як співвласника нерухомого майна, та про особу, яка його порушила, ОСОБА_1 суду не надав. А, відтак, у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним рішення виконавчого комітету щодо прийняття в експлуатацію та оформлення права власності на закінчену внутрішнім переплануванням квартиру АДРЕСА_1 та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання недійсним договору обміну, визнання права власності на частку в нерухомому майні слід відмовити з підстав пропуску позовної давності, про застосування наслідків якого було заявлено відповідачами.

З огляду на викладене вище, рішення суду першої інстанції щодо відмови в позові необхідно змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Оскільки апеляційний суд змінює судове рішення у частині мотивів його ухвалення, то розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 серпня 2024 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай