Провадження № 2/554/299/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2025 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді Черняєвої Т.М.,

за участю секретаря - Гуляєвої О.О.,

позивачки- ОСОБА_1 ,

представника позивача-адвоката Яресько Н.В.,

перекладача - Пушкарь М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Полтавської міської територіальної громади в особі виконкому Полтавської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Оканенко Тетяна Євгеніївна про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем,-

ВСТАНОВИВ:

04 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Полтавської міської територіальної громади в особі виконкому Полтавської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Оканенко Тетяна Євгеніївна про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла тітка позивача- ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 була знайома із ОСОБА_2 із самого дитинства.

Позивач народилася у 1961 році, а в 1966 році ОСОБА_2 , зареєструвала шлюб із дядьком позивача, рідним братом її матері - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Мати позивача - ОСОБА_4 , після шлюбу - ОСОБА_5 1929 року народження і її рідний брат ОСОБА_3 1943 року народження, мали спільних батьків , але і мати позивача і її брат вже померли.

Позивач до шлюбу мала прізвище ОСОБА_6 , а після реєстрації шлюбу - ОСОБА_1 .

Враховуючи, що мама позивача померла в 1979 році, а батько у 1997 році, дядько і тітка позивача замінили їй батьків.

Рідних дітей дядько та тітка не мали, а позивач не мала вже своїх батьків в живих. Вказані обставини зумовило дуже теплі , не формальні, а родинні стосунки між позивачем , її дядьком та тіткою.

Позивачка, її дядько та тітка мали вади слуху, мали інвалідність, та були членами спілки глухих.

Вказані обставини ще більше поєднували позивача із її дядьком та тіткою, оскільки вони спільно адаптувалися до життя, допомагаючи один одному у повсякденному житті.

Позивач також допомагала дядькові та тітці фінансово, придбавала товари вжитку, побутові речі, гаджети.

У 2015 році помер дядько позивача.

Після його смерті ОСОБА_1 ще більше зблизилась із тіткою, оскільки крім позивача у тітки нікого більше не було.

Після смерті ОСОБА_3 - дядька позивача, ОСОБА_2 фактично була на утриманні ОСОБА_1 , остання придбавала тітці речі вжитку, побутову техніку, які тітка не могла собі дозволити , як пенсіонер.

Позивачем також було понесла витрати на поховання дядька, та в подальшому і тітки.

Після смерті ОСОБА_2 позивач звернулася до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав після померлої тітки, проте не змогла у повній мірі реалізувати свої права як спадкоємиці четвертої черги після померлої ОСОБА_2 , оскільки відсутні докази фактичного спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Вказана обставина стала підставою звернення до суду із даним позовом.

Прохали встановити факт проживання ОСОБА_1 , 1961 року народження і померлої ОСОБА_2 , 1942 року народження, починаючи із 2015 року і до дня смерті.

Ухвалою судді від 09 грудня 2024 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

20 грудня 2024 року до суду надійшов відзив від виконавчого комітету Полтавської міської ради, в якому останні прохають відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 посилаючись на те, що позивачем не надано жодних доказів ведення спільного господарства зі спадкодавцем, а документи, які позивачем додано до позовної заяви, не можуть свідчити про факт спільного проживання із ОСОБА_2 на момент смерті останньої, адже датовані після смерті спадкодавця.

24 грудня 2024 року ухвалою суду допущено до участі у справі перекладача Баклицьку Світлану Семенівну, що працює в Полтавській обласній організації УТОГ, м. Полтава, вул. Р.Кириченко, 34; задоволено заяву про виклик свідків, закрито підготовче провадження по справі та призначити до судового розгляду по суті.

27 січня 2025 року протокольною ухвалою у судовому засіданні залучено до участі у справі перекладача Полтавської обласної організації УТОГ Пушкарь М.В.

У судовому засіданні позивач, за допомогою перекладача, представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Пояснила, що померла ОСОБА_2 стала для неї другою матір`ю та справжньою подругою. Взаємовідносини між ними були дуже теплі все життя. ОСОБА_2 фактично перебувала на її утриманні, оскільки мала маленьку пенсію та не могла забезпечити себе усім необхідним. На даний час квартира, яка залишилася після смерті тітки є для нею дорогою, як пам`ять про рідну людину.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеному у позовній заяві.

Представник відповідача надав заяву про розгляд справи без його участі. У задоволенні позовних вимог прохали відмовити.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що особисто бачила спілкування позивачки із померлою ОСОБА_8 . Стосунки між ними були дуже теплі. ОСОБА_1 придбавала ОСОБА_9 посуд, мультиварку, оскільки остання дуже любила готувати. А також купувала інші необхідні речі і продукти. Позивачка єдина родичка, яка була у ОСОБА_2 та стала для неї наче дочкою.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що вона із позивачкою разом навчалася у м.Миргороді та з дитинства товаришують. У подальшому вони обидві отримали квартири у м.Полтаві неподалік одна від одної та продовжили спілкування, ходили вгості одна до одної. Свідок бачила, що до ОСОБА_1 приходили вгості тітка ( ОСОБА_2 ) та дядько. Позивачка також їх часто навідувала. Також, вони разом із позивачкою ходили вгості до тітки, у якої вдома вона бачила новий посуд, мультиварку та остання говорила про те, що це їй подарувала ОСОБА_1 . Тітка полюбляла готувати.

ОСОБА_11 водила тітку до лікаря, щодня із нею спілкувалася та розповідала останні новини.

ОСОБА_2 відмовлялася отримувати гуманітарну допомогу, оскільки всім необхідним її забезпечувала ОСОБА_1 .

Позивачка та ОСОБА_2 були завжди разом та були справжньою родиною.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснила, що з ОСОБА_1 знайома із 2014 року. Вона постійно спостерігала за її спілкуванням із тіткою ОСОБА_2 . ОСОБА_11 весь час говорила про те, що їй потрібно до ОСОБА_13 ( ОСОБА_2 ). Купувала їй посуд, побутову техніку. Вони постійно навідували одна-одну та були як мати і дочка, як одна родина.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснив, що позивачка та її померла тітка ОСОБА_2 спілкувалися між собою дуже тепло. ОСОБА_9 називала ОСОБА_11 своєю дочкою, оскільки рідна мати ОСОБА_11 рано померла. Після смерті чоловіка тітки, позивачка повністю утримувала ОСОБА_9 , оскільки була її єдиною родичкою та підтримувала її.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, надавши правову оцінку наявним у справі доказам , дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла тітка позивача- ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 1211.

ОСОБА_1 була знайома із ОСОБА_2 із самого дитинства.

Позивач народилася у 1961 році, а в 1966 році ОСОБА_2 , зареєструвала шлюб із дядьком позивача, рідним братом матері позивача- ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Мати позивача - ОСОБА_4 , після шлюбу - ОСОБА_5 1929 року народження і її рідний брат ОСОБА_3 1943 року народження, мали спільних батьків , але і мати позивача і її брат вже померли.

Позивач до шлюбу мала прізвище ОСОБА_6 , а після реєстрації шлюбу - ОСОБА_1 .

У 1979 році померла мати позивача, а у 1997 році і батько позивача.

Враховуючи, що батьки позивача померли, дядько і тітка замінили їй батьків.

Оскільки дядько та тітка позивача спільних дітей не мали, вказані обставини зумовили дуже теплі, не формальні, а родинні стосунки між позивачем , її дядьком та тіткою.

ОСОБА_15 є членом Полтавської обласної організації УТОГ з 1977 року, а ОСОБА_2 -з 1964 року. Батьки ОСОБА_15 , як і чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_16 також були членами Полтавської організації глухих. Всі вони глухі. Отже їхні тісні родинні стосунки були постійно в полі зору Товариства.

ОСОБА_3 та ОСОБА_9 і ОСОБА_15 жили як одна родина.

Різні побутові питання, а в подальшому витрати і організацію похорон як дядька ОСОБА_17 , так і тітки ОСОБА_9 брала на себе племінниця ОСОБА_15 .

Вказані факти підтверджуються довідкою від 25.11.2024 р. № 01-21/239 за підписом голови ПОО УТОГ Л.Усенка.

Вади здоров`я ще більше поєднували позивача із її дядьком та тіткою, оскільки вони спільно адаптовувалися до життя, допомагаючи один одному у повсякденному житті.

Позивач допомагала дядькові та тітці фінансово, придбавала товари вжитку, побутові речі, гаджети, що підтверджується копіями відповідних квитанції.

У ІНФОРМАЦІЯ_3 помер дядько позивачки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 12 серпня 2015 року Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 738.

Після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ще більше зблизилась із тіткою, оскільки крім позивача у ОСОБА_2 нікого більше не було.

Після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_2 фактично була на утриманні ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_2 являлась пенсіонером, мала невеликий дохід у вигляді пенсії, та не могла дозволити собі значні витрати.

Крім того, ОСОБА_1 понесла витрати на поховання дядька, та в подальшому і тітки, що підтверджується копіями відповідних квитанцій.

Після смерті ОСОБА_2 , позивач звернулася до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав після померлої тітки, проте не змогла у повній мірі реалізувати свої права як спадкоємиці четвертої черги після померлої ОСОБА_2 , оскільки відсутні докази фактичного спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Як роз`яснив Конституційний Суд України в п. 6 рішення від 03.06.1999 року № 5-рп/99 в справі № 1-8/99 про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї", окрім членів сімей взагалі (чоловік або дружина, прямі родичі по низхідній і висхідній лініях - діти і батьки), до членів сімей також відносяться особи, які перебувають на утриманні або проживають із суб`єктами права (інші особи, що постійно мешкають з ними та ведуть спільне господарство, зокрема, не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки тощо). Обов`язковою умовою визнання їх членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення із суб`єктом спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Згідно із пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

У останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року).

Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п. 3.22 п. 3 гл.10 р. II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Мета встановлення факту - це ті наслідки, настання яких бажав би заявник.

Перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення (п.1 Постанови ВСУ № 5 від 31.03.95).

У судовому засіданні знайшов підтвердження факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , 1961 року народження та померлої ОСОБА_2 ,1942 року народження починаючи із 2015 року і до дня смерті спадкодавця.

Вказані особи фактично були членами однієї сім`ї ще з 1998 року, а починаючи із 2015 року були взагалі разом.

У судовому засіданні також було допитано свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які підтвердили факт спільного проживання ОСОБА_1 , її тітки ОСОБА_2 та дядька- ОСОБА_3 однією сім`єю, родиною, пов`язаність їх спільним побутом, бюджетом.

Позивач зареєстрована за адресою- АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_3 , виданого Октябрським РВ ПМУУМВС України в Полтавській області 30 травня 2000 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Та не була зареєстрована із спадкодавцем за однією адресою.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що вона не проживала зі спадкодавцем.

Так, Верховний Суд в постанові від 10 січня 2019 року у справі №484/747/17 зазначив, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч. 3 ст. 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

За змістом ст. 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Тому ВС погодився, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем.

Факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , починаючи із 2015 року і до смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_6 , тобто на час відкриття спадщини, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні на підставі досліджених судом доказів.

Метою встановлення факту спільного постійного проживання без реєстрації заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже, такий факт породжує юридичні наслідки.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 має законне право на успадкування спадкового майна як спадкоємиця померлої ОСОБА_2 , 1942 року народження, яка проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки надані нею докази є належними та допустимими з точки зору закону.

Встановлення вказаного факту дає право заявниці оформити спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину.

Суд критично ставиться до тверджень відповідача про відсутність у даних правовідносинах умов, які вказані у ст. 3 СК України, як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки у судовому засіданні знайшов підтвердження факт спільного проживання ОСОБА_1 та померлої ОСОБА_2 , пов`язаність даних осіб спільним побутом, наявність у них взаємних прав та обов`язків на час спільного проживання однією сім`єю за життя ОСОБА_2 .

Враховуючи вищевказане, суд вважає за можливе та необхідне позовну заяву ОСОБА_1 до Полтавської міської територіальної громади в особі виконкому Полтавської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Оканенко Тетяна Євгеніївна про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем,-задовольнити та встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , і померлої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , починаючи з 2015 року і до дня смерті останньої- ІНФОРМАЦІЯ_6 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Полтавської міської територіальної громади в особі виконкому Полтавської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Оканенко Тетяна Євгеніївна про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем,- задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , і померлої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , починаючи з 2015 року і до дня смерті останньої- ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 04.02.2025 року.

Суддя Т.М.Черняєва