ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 593/1281/24Головуючий у 1-й інстанції Крамар В.М.
Провадження № 22-ц/817/169/25 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірського Б.О.

cуддів - Костіва О.З., Хоми М.В.

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №593/1281/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України в особі Тернопільської філії від імені якого діє адвокат Будз Тарас Васильович на ухвалу Бережанського районного суду Тернопільської області від 03 грудня 2024 року про відмову у видачі судового наказу (постановлену суддею Крамар В.М.) у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України в особі Тернопільської філії до ОСОБА_1 про видачу судового наказу, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України в особі Тернопільської філії (далі - ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Тернопільської філії) звернулося до суду із завою про видачу судового наказу.

В обґрунтування заявлених вимог зазначали, що ОСОБА_1 є споживачем природного газу, об?єкт споживання - буд.51 за адресою: АДРЕСА_1 .

Шляхом підписання заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу між ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Тернопільської філії, як Оператором ГРМ та ОСОБА_1 , як побутовим споживачем, 13 березня 2024 року укладено Договір розподілу природного газу.

За період з лютого 2024 року по серпень 2024 року включно, Тернопільською філією ТОВ «Газорозподільні мережі України» надано споживачу послуги з розподілу природного газу в загальних обсягах 1386,00 м3 природного газу на суму 2 910,60 грн. Однак, споживачем не проводилась оплата заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу.

З підстав вищенаведеного просили видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України в особі Тернопільської філії заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу в розмірі 2 910,60 грн., 3% річних на вказану суму заборгованості, що становить 17,14 грн., інфляційні нарахування 33,40 грн.

Також просили стягнути з ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 242, 24 грн.

Ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області від 03 грудня 2024 року відмовлено у видачі судового наказу.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ТОВ Газорозподільні мережі України в особі Тернопільської філії подало апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу про відмову у видачі судового наказу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вважають ухвалу суду першої інстанції такою, що прийнята з порушенням процесуального права та неправильним застосуванням норма матеріального права.

Зазначають, що судом першої інстанції не спростовано правильність розрахунку суми боргу, який був наданий заявником, а матеріали справи не дають підстав для обґрунтованих сумнівів у правильності обліку розподіленого боржнику природного газу, що свідчить про законність та правильність нарахування Тернопільською філією ТОВ «Газорозподільні мережі України» боргу.

Вважають, що суд не врахував того, що в межах наказного провадження заявник позбавлений права та можливості надати суду додаткові докази чи пояснення на вимоги суду, а тому при постановленні ухвали від 03 грудня 2024 року про відмову у видачі судового наказу було допущено порушення процесуальних прав стягувача.

Наголошують, що постановляючи ухвалу від 25 вересня 2024 року та відмовляючи у видачі судового наказу, Бережанський районний суд Тернопільської області не вказав на жодні недоліки поданих документів. Відтак, наведені висновки суду першої інстанції про недоведеність тверджень заявника про споживання ОСОБА_1 за газовий рік від 01 жовтня 2022 року до 30 вересня 2023 року (який використовується для розрахунку плати за розподіл природного газу в 2024 році) наданих послуг не відповідає вимогам процесуального закону.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

За змістом ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.353 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у видачі судового наказу.

Частиною 2 ст. 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ТОВ Газорозподільні мережі України в особі Тернопільської філії звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу в розмірі 2 910,60 грн., 3% річних на вказану суму заборгованості в розмірі 17,14 грн., інфляційних нарахувань в розмірі 33,40 грн.

Вказана заява була сформована в системі «Електронний суд» (а.с. 1-19).

З матеріалів справи вбачається, що заявником при подачі заяви про видачу судового наказу додано: заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) (а.с. 5); копію типового договору розподілу природного газу затвердженого постановою НКРЕКП №2498 від 30 вересня 2015 року (а.с. 7-12); копію розрахунку суми заборгованості за послуги розподілу природного газу перед Тернопільською філією ТОВ Газрозподільні мережі України (а.с. 14-16).

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржувана ухвала не відповідає.

Відмовляючи у видачі судового наказу суд першої інстанції виходив з того, що всупереч п. 2 ч. 2 ст. 163 ЦПК України у заяві не вказано відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету в боржника.

Також, суд першої інстанції посилався на те, що при зверненні зі заявою про видачу судового наказу стягувачем не доведено, що розмір заборгованості ОСОБА_1 за надані послуги з розподілу природного газу становить 2 910,60 грн., тому не може бути видано судовий наказ і в частині стягнення: інфляційних нарахувань у сумі 33,40 грн. та 3% річних у розмірі 17,14 грн., оскільки такі нараховуються виходячи з розміру заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу.

Таким чином, суд першої інстанції не вбачав виникнення права грошової вимоги у Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України в особі Тернопільської філії до ОСОБА_1 ..

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини 3 статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За положеннями частини 3 статті 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Так, наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Відповідно до ст. 162 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу встановлені ст.163 ЦПК України, а саме, заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява;2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Таким чином, законодавець визначив, що при зверненні особи до суду з вимогами, визначеними у частині 1 статті 161 ЦПК України, в наказному провадженні, до заяви необхідно долучити договір, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

З матеріалів справи вбачається і судом апеляційної інстанції встановлено, що ТОВ «Газорозподільні мережі України» - є газорозподільним підприємством, що здійснює діяльність з розподілу природного газу в Тернопільській області. У своїй роботі керується Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики і комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 30 вересня 2015 року №2498, Правилами безпеки систем газопостачання тощо.

Вищезазначена діяльність Товариства здійснюється на підставі виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, ліцензії.

Відповідно до п. 1 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ; до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.

На виконання статті 40 Закону України "Про ринок природного газу" Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, постановою від 30.09.2015 № 2498 затвердила Типовий договір розподілу природного газу.

Типовий договір розподілу природного газу є публічним, регламентує порядок та умови забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача та переміщення прродного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи (п. 1.1. Договору).

Умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2494 (п. 1.2. Договору).

Облік (у тому числі приладовий) природного газу, що передається Оператором ГРМ та споживається Споживачем на межі балансової належності об`єкта Споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем (п. 5.1. Договору).

У разі, якщо на період зняття лічильника газу на періодичну повірку неможливо встановити інший, розрахунки зі споживачем здійснюються залежно від середньомісячного (середньодобового) обсягу споживання природного газу за аналогічний період (опалювальний або міжопалювальний) попереднього року або фактичний період споживання (опалювальний або міжопалювальний), якщо він становить менше шести місяців (п.5 гл. 8 розділ Х Кодексу).

Оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем (п. 6.1. Договору).

Величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) Споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності (п. 6.3. Договору).

Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць (п. 6.4. Договору).

Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який є побутовим, до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка Оператора ГРМ (п. 6.6. Договору).

Відповідно до пункту 9 глави 6 розділу VІ Кодексу припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу, крім випадків, передбачених цим пунктом, у тому числі розірвання цього договору або внесення змін до заяви-приєднання, що є додатком до договору розподілу природного газу, та вилучення об`єкта споживача.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 є побутовим споживачем природного газу в приватному будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Для отримання даної послуги було оформлено особовий рахунок № НОМЕР_1 та встановлено лічильник газу типорозмір: METRIX/UG4T/110/32, серії №01683900. Група споживання: 15 Абоненти, що використовують газ для комплексного споживання (індивідуальне опалення та приготування їжі та/або підігрів води) з опалюваною площею від 50 до 100 м. кв. включно. Опалювана площа, м.: 71.40 м.

Таким чином, висновки суду про відсутність права грошової вимоги про стягнення вартості за розподіл природного газу суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Також, суд першої інстанції вказав одну із підстав для відмови Товариству з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України в особі Тернопільської філії у видачі судового наказу те, що заява не містить відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету боржника, що на думку колегії є надуманим твердженням.

Так, із змісту самої заяви (а.с. 2) вбачається, що заявником вказано, що ОСОБА_1 не має зареєстрованого електронного кабінету у підсистемі Електронний суд ЄСІТС.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що наведені в апеляційній скарзі доводи є обґрунтованими та дають підстави вважати, що суд першої інстанції діяв не у спосіб, визначений процесуальним законом.

Оскільки порушення судом першої інстанції норм процесуального права призвели до постановлення помилкової ухвали, така ухвала підлягає скасуванню з підстав визначених п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1. ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи, що після скасування оскаржуваної ухвали, справа направляється для продовження розгляду до суду першої інстанції, апеляційний суд не здійснює розподіл судових витрат. При цьому, колегією суддів враховується правова позиція Об`єднаної палати Верховного Суду, викладена у постанові від 18 травня 2020 року у справі №530/1731/16-ц.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381 - 382, 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України в особі Тернопільської філії Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України задовольнити.

Ухвалу Бережанського районного суду Тернопільської області від 03 грудня 2024 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 29 січня 2025 року.

Головуючий: Гірський Б.О.

Судді: Костів О.З.

Хома М.В.