Справа № 308/933/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 січня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Джуги С.Д.,

суддів Кожух О.А., Мацунича М.В.,

з участю секретаря судових засідань: Чичкало М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ракущинець Андрій Андрашович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 травня 2024 року у складі судді Придачука О.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «РЕ-ЛІФ ПЕЙПЕР», ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку,

в с т а н о в и в :

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «РЕ-ЛІФ ПЕЙПЕР», ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 24.12.2019 на підставі протоколу №1 загальних зборів засновників прийнято рішення про створення Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «РЕ-ЛІФ ПЕЙПЕР». Засновниками підприємства є ОСОБА_2 (50%) та ОСОБА_1 (50%).

10.03.2021 позивач прийнятий на роботу в ТОВ «Науково-виробниче підприємство «РЕ-ЛІФ ПЕЙПЕР» на посаду заступника директора.

30.12.2021 року позивачем отримано по пошті наказ №6 від 21.12.2021 директора підприємства відповідача у справі, про звільнення з роботи з 21.12.2021 року, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату, на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

Проте, всупереч вимогам ст. 49-2 КЗпП України відповідач не запропонував позивачу вакантні посади на підприємстві, хоча повинен був це зробити.

Вказував, що рішення учасників товариства про зміни в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофлювання підприємства, скорочення чисельності або штату працівників не приймалось. Відсутнім також є рішення зборів учасників товариства на звільнення заступника директора, відповідно до п. 33.5 Статуту.

При цьому, у той же час позивач з 25.10.2021 по 22.11.2021, з 23.11.2021 по 21.12.2021, з 22.12.2021 по 10.01.2022 перебував на лікарняному, про що відповідачу було відомо, оскільки роботодавець отримує інформацію про е-лікарняний підлеглого в електронному кабінеті страхувальника на сайті Пенсійного фонду, а також позивач повідомляв відповідача листами про перебування на лікарняному.

Зазначав, що при винесенні наказу про звільнення позивачу не здійснено виплату заробітної плати, вихідної допомоги та компенсаційних виплат, а також не видано трудову книжку.

Окрім того, вказував, що з липня 2021 року на підприємстві не виплачувалася заробітна плата.

Враховуючи вищенаведене, позивач просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 6 від 21.12.2021 про звільнення ОСОБА_1 з роботи з 21.12.2021 року у зв`язку зі скороченням чисельності та штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, підписаний директором підприємства Фречка В.М.;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора ТОВ «Науково-виробниче підприємство «РЕ-ЛІФ ПЕЙПЕР»;

- стягнути з ТОВ «Науково-виробниче підприємство «РЕ-ЛІФ ПЕЙПЕР» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 травня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «РЕ-ЛІФ ПЕЙПЕР» з 21 грудня 2021 року на 11 січня 2022 року, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату, п. 1 ст. 40 КЗпП України.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ракущинець А.А., просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не врахував обставини, які наведені в обґрунтування заявленого позову, не дав їм належну правову оцінку, застосовані судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення висновки Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №205/4196/18 не підлягають до застосування у даній справі, оскільки такі не є релевантними до вказаної ситуації.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Сторони судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Колегія суддів на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відмовляючи в частині задоволення позовних вимог, що є предметом даного апеляційного перегляду, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулося з дотриманням норм трудового законодавства.

З даними висновками суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів, оскільки такі відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Матеріалами справи установлено, що на підставі наказу № 01/03-п від 09.03.2021 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в ТОВ «Науково-виробниче підприємство «РЕ-ЛІФ ПЕЙПЕР» з 10.03.2021 року на посаду заступника директора.

Наказом № 6 від 21.12.2021 року ОСОБА_1 було звільнено з 21.12.2021 року з посади заступника директора, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням чисельності та штату.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як роз`яснено в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Матеріалами справи доведено, що 01.10.2021 року директором ТОВ «Науково-виробниче підприємство «РЕ-ЛІФ ПЕЙПЕР» прийнято рішення про скорочення чисельності та штату працівників, що оформлено наказом № 4 "Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників", а також затверджено новий штатний розпис, який вводиться в дію з 21.12.2021 року, і постановлено виключити із штатного розпису від 10.03.201 року посаду заступника директора.

Відповідно до вищевказаного наказу підставою для внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників є скорочення об`ємів виробництва, припинення діяльності підприємства на невизначений термін.

07.10.2021 року директором ТОВ «Науково-виробниче підприємство «РЕ-ЛІФ ПЕЙПЕР» винесено наказ № 5 про підготовку письмового повідомлення про наступне вивільнення з пропозицією про переведення на вакантні посади (за наявності) працівнику ОСОБА_1 , заступнику директора.

Повідомлення про наступне вивільнення з пропозицією про переведення на вакантні посади (за наявності) за № 1 від 07.10.2021 року адресоване ОСОБА_1 з проханням надання даних про перерахування усіх необхідних нарахувань та виплат направлено ОСОБА_3 рекомендованим повідомленням з описом про вкладення 09.10.2021 року.

Також 01.12.2021 року рекомендованим листом з описом вкладення ОСОБА_1 надіслано повторне повідомлення від 30.11.2021 року № 4, із зобов`язанням пропонувати переведення на вакантні посади протягом періоду визначеного чиним законодавством.

Згідно штатного розпису ТОВ «Науково-виробниче підприємство «РЕ-ЛІФ ПЕЙПЕР», затвердженого наказом № 4 від 01.10.2021 року «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників», у штаті вказаного товариства значиться тільки одна посада директора товариства.

Таким чином у штаті працівників ТОВ «Науково-виробниче підприємство «РЕ-ЛІФ ПЕЙПЕР» відсутні будь-які вакантні посади за професією та спеціальністю позивача.

З врахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що ТОВ «Науково-виробниче підприємство «РЕ-ЛІФ ПЕЙПЕР» не допущено порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України при звільненні ОСОБА_1 .

Судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги доводи позивача про незаконність рішень про скорочення штату та звільнення його з посади у зв`язку з відсутністю рішень загальних зборів учасників товариства з вказаних питань.

Матеріалами справи установлено, що причиною для скорочення штату, згідно із наказом №4 від 01.10.2021 року, є скорочення об`ємів виробництва, припинення діяльності товариства на невизначений термін. Такі твердження відповідача жодними доказами не спростовано.

Відповідно до ч.1,2 ст. 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. До компетенції виконавчого органу товариства належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників та наглядової ради товариства (у разі утворення).

Матеріалами справи доведено, що згідно протоколу № 1 загальних зборів засновників ТОВ «Науково-виробниче підприємство «РЕ-ЛІФ ПЕЙПЕР» затверджено статут вказаного товариства на базі модельного статуту, затвердженого постановою КМ України від 27.03.2019 року № 367 «Деякі питання дерегуляції господарської діяльності».

Пунктом 1 модельного статуту визначено, що товариство діє на підставі цього модельного статуту.

У відповідності з п. 24 модельного статуту вищим органом товариства є загальні збори учасників.

Статтею 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» та п. 31 модельного статуту визначено питання, які відносяться до компетенції загальних зборів учасників товариства.

Проте, ні приписами Закону, ні положеннями модельного статуту не передбачено, що прийняття рішення щодо скорочення штату працівників відноситься до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства.

Водночас, п. 35 модельного статуту товариства визначено, що до компетенції виконавчого органу товариства належить вирішення усіх питань діяльності товариства, крім тих, що відповідно до закону або статуту належать до компетенції загальних зборів учасників.

Тобто, виходячи із положень Статуту та вищенаведених приписів закону, питання щодо скорочення штату працівників не відноситься до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства.

Слід зауважити, що затвердження штатного розпису від 10.03. 2021 року здійснювалось директором товариства одноособово, без жодного погодження на загальних зборах товариства. Позивач затвердження такого штатного розпису не оспорював.

Позивач помилково посилається на положення п.п. 33.5 п. 33 Статуту з підстав відсутності рішення зборів учасників на звільнення заступника директора.

Відповідно до п. 33.5 п. 33 Статуту, що рішення загальних зборів учасників приймаються щодо обрання та припинення повноважень (звільнення) одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них).

Пунктом 36 Стату встановлено, що виконавчий орган товариства є одноосібним та має має назву: директор.

Таким чином припинення повноважень (звільнення) заступника директора не входить до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства. Рішення загальних зборів учасників про обрання позивача на посаду заступника директора товариства також не приймалось, позивача на посаду заступника директора за його заявою прийнято директором з оформленням відповідного наказу.

За наведених обставин суд першої інстанції правильно не взяв до уваги твердження позивача про порушення порядку прийняття рішення про скорочення штату та звільнення його з посади заступника директора товариства.

Разом з тим суд першої інстанції обґрунтовано врахував доводи позивача, що з 25.10.2021 року по 10.01.2022 року включно позивач перебував на лікарняному, що підтверджується медичними висновками про тимчасову непрацездатність № 8Н2А-С2М3-РН83-4896, Х3НТ-МКХМ-Х834-93В2, 3САК-4КМР-МХ3Р-3ЕС9 і за приписами ч.3 ст. 40 КЗпП України в період тимчасової непрацездатності він не може бути звільнений з роботи.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 39 постанови від 15 вересня 2020 року в справі № 205/4196/18 (провадження № 14-670цс19) сформулювала висновок, що в разі порушення гарантії, передбаченої частиною третьою статті 40 КЗпП, негативні наслідки слід усувати шляхом зміни дати звільнення позивача, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності (відпустки), який суд враховує при вирішенні даної справи.

З врахуванням наведеного суд дійшов правильних висновків, що наслідки порушення гарантії, визначеної ч.3 ст. 40 КЗпП України, підлягають усуненню шляхом зміни дати звільнення, та визначив дату припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності позивача 11 січня 2021 року.

У випадку зміни дати звільнення у зв`язку зі звільненням працівника з роботи під час його тимчасової непрацездатності, відсутні підстави і умови матеріальної відповідальності роботодавця. У такому випадку зміна дати звільнення не є вимушеним прогулом, за який працівникові виплачується середній заробіток, розмір якого обчислюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. (правовий висновок Верховного Суду у справах № 207/831/20, № 541/1700/17, № 761/36220/17).

З врахуванням вищенаведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про звільнення позивача з роботи на законних підставах і з дотриманням встановленого законом поряду та відсутність підстав для скасування оскаржуваного наказу, поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно відмовив у заявленому позові.

Рішення судом ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ракущинець Андрій Андрашович, залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 31 січня 2025 року

Головуючий:

Судді: