ПОСТАНОВА

Іменем України

22 січня 2025 року м. Кропивницький

справа № 383/1745/23

провадження № 22-ц/4809/133/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Мурашка С. І., Чельник О. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 02 вересня 2024 року у складі головуючого судді Адаменко І. М.

УСТАНОВИВ:

Короткий заяви і рішення суду першої інстанції.

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Рижкова Вікторія Олегівна, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області звернулась до суду із заявою, якою просила встановити факт, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з 2013 року по 2023 лютого 2023 року.

В обґрунтування зазначила, що до 21 грудня 2013 року заявниця перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 .

У шлюбі у них народились діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Вказує, що 21 грудня 2013 року шлюб між ними розірвано.

За твердженням заявниці після розірвання шлюбу вона з ОСОБА_2 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу за однією адресою по АДРЕСА_1 , фактично як подружжя, однак повторно шлюб між ними зареєстровано не було.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер.

ОСОБА_1 вважає, що з 2013 року по день смерті ОСОБА_2 вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом робили ремонт у будинку, сплачували комунальні платежі, купували меблі, різне домогосподарське приладдя, обробляли присадибну ділянку, піклувались та підтримували один одного як морально, так і фізично.

ОСОБА_2 здійснював оплату комунальних платежів за домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 зі свого банківського карткового рахунку неодноразово, зокрема: 07 вересня 2022 року; 09 грудня 2021 року; 05 січня 2022 року; 04 лютого 2022 року; 03 березня 2022 року; 09 травня 2022 року .

Заявниця посилалась зокрема на: - акт обстеження житлово-побутових умов проживання від 24 жовтня 2023 року, згідно якого комісією Бобринецької міської ради було встановлено зі слів сусідів: ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_6 ( АДРЕСА_3 ) - ОСОБА_1 разом з цивільним чоловіком ОСОБА_2 з 2007 року проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 , складали одну сім`ю та спільно вели господарство до моменту смерті - загибелі ІНФОРМАЦІЯ_3 останнього;

- соціальний паспорт військовослужбовця, який особисто заповнювався ОСОБА_2 при мобілізації, що містить інформацію про адресу проживання: АДРЕСА_1 ; сімейний стан - одружений; члени сім`ї - дружина ОСОБА_1 , сини: ОСОБА_3 та ОСОБА_4;

- докази сумісних поїздок до Республіки Польща для поповнення сімейного бюджету, якими є штампи в закордонних паспортах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про перетин державного кордону в один проміжок часу.

Заявниця зазначила, що встановлення цього факту їй необхідне для звернення до Пенсійного фонду України задля призначення пенсії по втраті годувальника, згідно ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 02 вересня 2024 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу.

Відмовляючи в задоволенні заяви суд першої інстанції вказав, що заявником не надано належних, достатніх та достовірних доказів на підтвердження того, що вона і померлий ОСОБА_2 були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, що підтверджують сукупність обставин, необхідних для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю у зазначений в заяві період, крім того, інших доказів, які б вказували на наявність у них сталих відносин притаманних членам сім`ї судом не здобуто.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Рижкова Вікторія Олегівна, подала до Кропивницького апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про задоволення заявлених вимог.

На думку заявниці, суд першої інстанції не взяв до уваги численні фотокартки, які зроблені в різні проміжки часу, неправильно оцінив акт обстеження матеріально-побутових умов заявника від 24 жовтня 2023 року, проведений комісією у складі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , зазначивши про не підтвердження у законний спосіб повноважень осіб на його складення, лист Бобринецької міської ради від 26 жовтня 2023 року №03-19/58/01 за особистим підписом голови Бобринецької міської ради (виконавець ОСОБА_9 - одна із осіб, яка проводила обстеження матеріально-побутових умов заявника від 24 жовтня 2023 року), де чітко вказано, що на підставі акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 24 жовтня 2023 року комісією у складі: ОСОБА_10 - начальник юридичного відділу, ОСОБА_11 - головний спеціаліст відділу соціального захисту та охорони здоровя населення, ОСОБА_9 - начальника відділу соціального захисту та охорони здоров`я населення було встановлено наступне: зі слів сусідів: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - ОСОБА_1 разом з цивільним чоловіком ОСОБА_2 з 2007 року проживали разом за вищевказаною адресою, складали одну сім`ю та спільно вели господарство до моменту смерті ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суд першої інстанції безпідставно не врахував відомості, що містяться у будинкоій книзі домоволодіння по АДРЕСА_1 , про реєстрацію місця проживання заявниці та ОСОБА_2 , і відсутність іншого житла у останнього.

Не було взято до уваги та не спростовано досить вагомий доказ - соціальний паспорт військовослужбовця ОСОБА_2 , який він заповнював особисто, та у графах: сімейний стан вказав - одружений; члени сім`ї - дружина ОСОБА_1 , сини - ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

ОСОБА_1 та її чоловік після розлучення не перебували у шлюбі з іншими особами.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області ставиться питання про відмову у задоволенні вимог апеляційної скарги. Зазначено, що згідно зі статтею 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон) пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається, зокрема, непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по ІІІ групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону - незалежно від тривалості страхового стажу. Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Разом з тим, відповідно до статті 21 Сімейного кодексу, шлюбом є сімейний союз чоловіка та жінки, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу (фактичні шлюбні відносини) не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника заявника - адвоката Рижкової В. О., вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

21 вересня 2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований Новомиколаївською сільською радою Бобринецького району Кіровоградської області від 21.09.2002, про що зроблений відповідний актовий запис №3.

21 грудня 2013 року вказаний шлюб між ними розірвано рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 02.12.2013 року №383/1804/13-ц, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 27.10.2023 року за №2 (а.с.20-23).

Від шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народились діти: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане виконкомом Новомиколаївської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області від 07.11.2002 року (а.с.13), та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане виконкомом Новомиколаївської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області від 10.05.2005 року (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 загинув під час участі у бойових діях, забезпечуючи здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_3 , виданим Бобринецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 03.03.2023, актовий запис №61 (а.с.11) та листом Бобринецької міської ради від 26.10.2023 року №03-19/58/01 (а.с.17).

В суді першої інстанції були допитані свідки: ОСОБА_12 , яка пояснила, що знає родину ОСОБА_1 близько 10 років і їй відомо, що заявниця з покійним проживали як чоловік та дружина і вели спільне господарство, мали спільних дітей. Щодо факту їх розлучення їй нічого не відомо;

свідок ОСОБА_5 , яка пояснила, що знала сім`ю ОСОБА_1 , і бачила, що вони проживали однією сім`єю. ОСОБА_1 вважала себе дружиною, купувала ОСОБА_2 одяг та продукти. Свідку не було відомо, що ці особи були розлучені.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частин першої, другої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб (постанова Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі № 753/21178/21, провадження № 61-15630св23).

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, провадження № 14-567цс18, Велика Палата Верховного Суду сформувала такий висновок: «В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Аналогічними критеріями керувалась Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/2.

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_2 з 2013 року по день його смерті (загибелі) - ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказувала, що встановлення цього факту потрібно їй для призначення пенсії по втраті годувальника згідно ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції зазначив, що заявником не надано належних, достатніх та достовірних доказів на підтвердження того, що вона і померлий ОСОБА_2 були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, що підтверджують сукупність обставин, необхідних для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю у зазначений в заяві період, крім того, інших доказів, які б вказували на наявність у них сталих відносин притаманних членам сім`ї судом не здобуто.

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції враховуючи таке.

Розглядаючи заяви в окремому провадженні, суд на підставі поданих доказів з`ясовує можливість досягнення тієї мети, яку перед собою ставить заявник, у разі подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Питання про те, чи має юридичне значення той чи інший факт, із заявою про встановлення якого особа звернулася до суду, вирішується залежно від мети його встановлення (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 161/9609/22, провадження № 61-12995сво22.)

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон) пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається, зокрема, непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по ІІІ групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону - незалежно від тривалості страхового стажу.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Згідно з частиною 2 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до частини четвертої 4 статті 3 Сімейного кодексу України, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно з частинами першою та другою статті 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зазначено, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18), та Верховним Судом у постановах від 09 січня 2020 року у справі № 186/421/17 (провадження № 48280св18); від 09 червня 2021 року у справі № 346/5702/18 (провадження № 61-17111св20) та від 01 вересня 2021 року у справі № 523/9720/17 (провадження № 61-7715св21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Згідно з постановою Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15-ц факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не вказують на те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 712/7830/16-ц зазначено, що факт реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу.

Питання щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи та поданих сторонами доказів.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 з ОСОБА_2 , заявниця посилалася як на докази на показання свідків та свої пояснення, акти обстеження матеріально-побутових умов, які грунтуються на повідомленнях інших осіб.

Суд першої інстанції належно оцінив ці пояснення та показання свідків і обгрунтовано вважав, що вони носять у цілому загальний характер і вказують на конкретні факти та обставини, які б давали суду можливість дійти висновку про наявність підстав, що входять до предмету доказування у подібних правовідносинах та стосуються здебільшого констатації факту сумісного проведення часу заявниці та померлого, не підтверджують наявності усталених відносин, які притаманні подружжю.

Крім того, слід ураховувати що внутрішнє сприйняття та розуміння свідком поняття родини і законодавче закріплене визначення сім`ї при необхідності встановлення факту сімейних відносин об`єктивно різняться, адже свідки стверджують про проживання в одному помешканні та загалом посилаються на наявність ведення спільного господарства, однак у чому полягає така спільність, які взаємні права та обов`язки мали заявниця та ОСОБА_2 ,. свідки не вказують.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки самі по собі показання свідків не є підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю.

Не підтверджують факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у спірний період надані заявницею фото з ОСОБА_2 (а.с.28-36), оскільки з них неможливо встановити час, коли вони були зроблені, дати події, та самі по собі не підтверджують обставин існування сімейних стосунків.

Без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, спільний відпочинок осіб не є достатнім для визнання факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

В апеляційній скарзі заявник вказувала, що з 2015 року була зареєстрована та проживала разом з померлим за однією адресою.

Згідно з будинковою книгою домоволодіння по АДРЕСА_1 , заявниця та померлий ОСОБА_2 були зареєстровані за вказаною адресою (а.с.24-27).

Проте, сам факт реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу.

Щодо посилань заявниці на соціальний паспорт військовослужбовця, який не містить обов`язкових реквізитів, зокрема підпису ОСОБА_2 , у зв`язку з чим такий доказ не може бути визнаний належним та допустимим в розумінні ст. ст. 77-78 ЦПК.

Разом із тим, у контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також відзначити, що самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі №466/3769/16-ц, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20.

Не заслуговують на увагу і доводи заявника, щодо спільних поїздок разом з ОСОБА_2 до Республіки Польща на заробітки для спільного поповнення сімейного бюджету.

Хоч в закордонних паспортах заявниці та ОСОБА_2 і зазначено один проміжок часу в який вони перетинали кордон, проте даний факт не є достатнім доказом для встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, судом першої інстанції повно і всебічно досліджено обставини, на які посилалась заявниця в обгрунтування своїх вимог, надано належну правову оцінку наявним у матеріалах справи та дослідженим в судовому засіданні доказам, вирішено заяву з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

З підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Рижкова Вікторія Олегівна, залишити без задоволення.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 02 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03.02.2025.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді С. І. Мурашко

О. І. Чельник