КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №755/8752/16-ц Головуючий у суді І інстанції: Гаврилова О.В.
провадження №22-ц/824/1170/2025 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Дідика Ігоря Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 (правонаступниці померлого відповідача - ОСОБА_2 ) на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що 26.11.2015 року позивач ОСОБА_3 надав відповідачу ОСОБА_2 кошти в еквіваленті 150000,00 доларів США, що станом на час подання позову складає 3 780 225,00 грн, строком до 31.12.2015 року. У встановлений договорами строк відповідач кошти не повернув.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 01 вересня 2016 року позов задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 3 780 225,00грн, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6 890,00грн, а всього суму в розмірі 3 787 115,00 грн.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, адвокат Дідик Ігор Миколайович, який діє в інтересах ОСОБА_1 (правонаступниці померлого відповідача - ОСОБА_2 ) подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заявниця вважає позовні вимоги надуманими, необґрунтованими, а отже такими, що не могли бути задоволені судом першої інстанції.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що ОСОБА_1 не було відомо про наявний борг та про наявну судову справу. Водночас, між подружжям існували довірливі та чесні стосунки. Усі важливі рішення, що стосувалися сім`ї, зокрема, ті що стосувалися матеріальних благ, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приймали виключно разом. З огляду на це, заявниця впевнена, що її покійний чоловік не брав такого боргу, розписка ним не складалася та написана невідомою особою.

На переконання заявниці, почерк, яким виконана «розписка», та підпис не належать ОСОБА_2 , а також вона має ряд недоліків та не може бути доказом наявності договірних відносин між позивачем та ОСОБА_2 , а також факту передачі грошових коштів на виконання договору позики.

Апелянт вважає, що почерк яким написана розписка, ОСОБА_2 не належить. Підпис, яким підписано документ, ОСОБА_2 не належить.

Крім того, представник апелянта звернув увагу на те, що у розписці відсутні персональні дані боржника, які дозволяли би ідентифікувати особу. Зокрема, відсутні: РНОКПП, паспортні дані, адреса місця проживання, дата народження тощо. Вважає, що зазначення лише прізвища, ім`я та по батькові недостатньо аби ідентифікувати особу.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги представник апелянта вказував, що існує необхідність у детальному та спеціалізованому дослідженні - проведенні почеркознавчої експертизи, що не була проведена в суді першої інстанції. Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалене внаслідок неповного встановлення обставин справи та неналежного дослідження доказів.

Представник апелянта просив суд апеляційної інстанції призначити посмертну судово-почеркознавчу експертизу на вирішення якої поставити наступні запитання:

1. Чи виконано рукописний текст у Розписці від 26.11.2015 року ОСОБА_2 ?

2. Чи виконані рукописний текст у Розписці від 26.11.2015 року та у Заяві про реструктуризацію від 22.09.2023 року однією особою?

3. Чи виконано підпис ОСОБА_2 на Розписці від 26.11.2015 року тією особою від імені якої він зазначений, чи іншою особою?

Проведення посмертної судово-почеркознавчої експертизи просив доручити Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС.

18 червня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу (уточнений) від представника позивача - адвоката Опольського А.Е., в якому просив зокрема у задоволенні апеляційної скарги на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01.09.2016 року відмовити, оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін (а.с. 155-158).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що відповідач не виконав взяті на себе за договором позики зобов`язання, грошові кошти позивачу не повернув, врахувавши офіційний курс НБУ станом на 01.09.2016 року (дату ухвалення рішення), прийшов до висновку, що сума боргу за договором позики становить 3912187,50 грн, які слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним із моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України).

Відповідно до частини першої ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.ст.509,526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, але у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

За таких обставин, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою правильного застосування ст.ст.1046,1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року в справі №369/3340/16-ц.

Відповідно до положень частин першої-третьої ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Встановлено, що 26.11.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір позикик, який оформлений розпискою. Відповідно до умов цього договору, відповідач отримав у борг від позивача 150000,00 доларів на термін один місяць (а.с. 27).

Заперечуючи проти заявлених вимог спадкоємець відповідача посилалися на те, що між сторонами договір позики не укладався, і відповідач не писав жодних розписок.

З метою перевірки доводів учасників справи ухвалою Київського апеляційного суду від 10 вересня 2024 року у даній справі призначено у справі посмертну судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручити Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС.

На вирішення експертизи поставлено питання:

1. Чи виконано рукописний текст у Розписці від 26.11.2015 року ОСОБА_2 ?

2. Чи виконані рукописний текст у Розписці від 26.11.2015 року та у Заяві про реструктуризацію від 22.09.2023 року однією особою?

3. Чи виконано підпис ОСОБА_2 на Розписці від 26.11.2015 року тією особою від імені якої він зазначений, чи іншою особою?

Суд попередив експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків (а.с. 174-177).

30 вересня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшло клопотання експерта Київського науково-досліждного експертно-криміналістичного центру МВС України про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення посмертної судово-почеркознавчої експертизу, а саме заяву про реструктуризацію від 22.09.2023 року, а також вільні зразки відпису та почерку ОСОБА_2 , а саме вільні зразків почерку та підпису за період часу з 2015 року до останніх років життя (надані у оригіналах документів), з переліком назв та дат документів (а.с. 182-184).

15 жовтня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшла заява на виконання клопотання експерта від ОСОБА_1 , в якій остання повідомила, що оригінал заяви про ректруктуризацію від 22.09.2023 року втрачено, у зв`язку з чим надати його у розпорядження експерта для проведення експертизи не вбачається за можливе.

В той же час, надала у розпорядження експерта наступні оригінали документів, які містять вільні зразки почерку та підпису ОСОБА_2 :

- оригінал Наказу ТОВ «ГРАНУЛКОМ» від 24.07.2018 року за підписом директора ОСОБА_2 ;

- оригінал Додатку №1 до Технологічної карти Відкриття та обслуговування зарплатних проектів, зарплатних рахунків та зарплатних карток клієнтів AT «Райффайзен Банк Аваль» від 26.12.2016 року за підписом ОСОБА_2 ;

- оригінал листа-звернення щодо виготовлення зарплатних карток співробітникам Компанії від 26.12.2016 року за підписом ОСОБА_2 ;

- оригінал Договору банківського рахунку №Д1-В43/37/1/47 від 29.11.2016 року за підписом директора ТОВ «ГРАНУЛКОМ» ОСОБА_2 ;

- оригінал Додаткової угоди про дистанційне обслуговування по канал зв`язку до Договору банківського рахунку від 29.11.2016 року №Д1-В43/37/1/47 за підписом директора ТОВ «ГРАНУЛКОМ» ОСОБА_2 ;

- нотаріально засвідчена довіреність від 03.11.2014 року за підписом ОСОБА_2 , що посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазепіною В.Г. (Зареєстровано в реєстрі за №1690, бланк НАВ 813996);

- нотаріально засвідчена заява ОСОБА_2 від 02.08.2023 року, що посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорпою Л.В. (Зареєстровано в реєстрі №710, бланк НСН 524514);

- оригінал особової картки ОСОБА_2 (власноручно заповненої) та автобіографія (власноручно заповненої) (а.с. 186-206).

02 грудня 2024 року на виконанння вищевказаної ухвали надійшов висновок експерта Київського науково-досліждного експертно-криміналістичного центру МВС України від 25.11.2024 року № СЕ-19/111-24/54225-ПЧ за результатами судової почеркознавчої експертизи у справі № 755/8752/16-ц (а.с. 207-214).

За результатами проведення експертизи № СЕ-19/111-24/54225-ПЧ від 25.11.2024 року судовим експертом Київського науково-досліждного експертно-криміналістичного центру МВС України Тетяною Степанченко зроблені наступні висновки:

1. Рукописні записи у Розписці від 26.11.2015 року, виконані ОСОБА_2 .

2. Запитання «Чи виконані рукописний текст у Розписці від 26.11.2015 року та у Заяві про реструктуризацію від 22.09.2023 року однією особою?», не вирішувалось, у зв`язку з відсутністю оригіналу наданого досліджуваного документу.

3. Підпис від імені ОСОБА_2 у Розписці від 26.11.2015 року, виконаний ОСОБА_2 .

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що боргова розписка, яка підписана 25 листопада 2015 року, підтверджує факт укладення договору позики, а відтак і отримання коштів ОСОБА_2 та виникнення у нього обов`язку в їх поверненні, який ним в свою чергу не виконано, тому з сукупності вказаних підстав, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_2 боргу за розпискою у сумі 3787115,00 грн.

В суді апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що передавались саме долари США, оскільки інші долари в обігу у населення в Україні не перебувають, передавались купюри по 100 доларів США. Крім того за життя відповідач звертався з заявами до виконавця щодо виконання рішення суду, та будь-яких заперечень не висловлював. Позивач та відповідач ОСОБА_2 з одного села.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що представник апелянта після надходження цивільної справи разом із висновком експерта до Київського апеляційного суду ознайомлювалася із матеріалами справи 11 грудня 2024 року (а.с. 222). У судовому засіданні 21 січня 2025 року ні від апелянта, ні від його представника жодних заперечень щодо належності, допустимості та (або) достатності висновку експерта № СЕ-19/111-24/54225-ПЧ від 25.11.2024 року, як доказу у даній справі, не надходило. Стосовно призначення додаткової чи повторної судової почеркознавчої експертизи питання стороною відповідача (апелянта) не ініціювалося. За таких обставин, враховуючи відсутність доказів на спростування факту підписання ОСОБА_2 договору позики від 26.11.2015 року, апеляційний суд бере до уваги висновок експерта № СЕ-19/111-24/54225-ПЧ від 25.11.2024 року та відхиляє доводи апеляційної скарги щодо непідписання ОСОБА_2 договору позики від 26.11.2015 року.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у розписці основних реквізитів (зокрема РНКОПП боржника, паспортні дані, адреса місця проживання, дата народження тощо), суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки такі твердження не грунтуються на вимогах закону, з огляду на те, що чинним законодавством не встановлена обов`язкова форма розписки з конкретними реквізитами. Розписка що видається на підтвердження факту отримання коштів у борг може бути складена у довільній формі, проте з її змісту має бути встановлено, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Доводи апеляційної скарги про те, що з розписки, яку позивач долучив до позову не вбачається, що боржником за вказаною позовною заявою є саме ОСОБА_2 - чоловік ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки такі твердження спростовуються висновком судового експерта від 25.11.2024 року рукописні записи та підписи від імені ОСОБА_2 у розписці від 26.11.2015 року виконаний ОСОБА_2 , інші докази які б спростовували дані обставини, матеріали справи не містять.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача за було порушено відповідачем.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог та вірно застосував до спірних правовідносин положення ст.ст. 526, 530, 610, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Дідика Ігоря Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 (правонаступниці померлого відповідача - ОСОБА_2 ) залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «29» січня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник