РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2025 року

м. Рівне

Справа № 571/916/22

Провадження № 22-ц/4815/112/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С..

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ;

заінтересовані особи - Міністерство оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 16 грудня 2022 року ухвалене в складі судді Верзун О.П., повний текст рішення складено 22.12.2022 року у справі №571/916/22

в с т а н о в и в:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 від вогнепального поранення під час несення військової служби загинув її рідний брат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказувала на те, що її брат фактично постійно проживав з нею у період з 27 липня 2005 року до 16 травня 2022 року.

Зазначала, що їх матір померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , а батько - ІНФОРМАЦІЯ_5 . Вони з братом проживали разом однією сім`єю, вона займалася вихованням брата і доглядом. У 2017 році саме з її будинку брат був призваний до Збройних Сил України для проведення Антитерористичної операції і повертався у відпустку саме туди ж. Усі документи, сповіщення, що пов`язані з проходженням служби і подальшою загибеллю брата, приходили на її адресу у с. Томашгород Рокитнівського району Рівненської області.

Вказувала на те, що встановлення факту проживання однією сім`єю з братом їй необхідне для отримання компенсації у зв`язку із загибеллю військовослужбовця. На день звернення до суду за її отриманням вона не зверталася, спору з колишньою дружиною брата з приводу отримання грошових коштів немає. ОСОБА_2 після розірвання шлюбу в інших шлюбних відносинах не перебував.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю її з ОСОБА_2 з 27 липня 2005 року до 05 липня 2013 року та з 15 лютого 2017 року до дня смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 16 грудня 2022 року, ухваленим у складі судді Верзун О. П., заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 27 липня 2005 року до 05 липня 2013 року та з 15 лютого 2017 року до дня смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції виходив із того, що заявниця надала суду докази, які підтверджують факт її спільного проживання з братом ОСОБА_2 спільно однією сім`єю у період з 27 липня 2005 року до 05 липня 2013 року та з 15 лютого 2017 року до дня смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У поданій апеляційній скарзі Міністерство оборони України, вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, що полягало у порушенні норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, просить скасувати його та ухвалити нове - про відмову ОСОБА_1 в задоволенні заяви.

Обґрунтовуючи її, покликається про неврахування правил ч. 1 ст. 293, ч. 4 ст. 315 ЦПК України стосовно відмови у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. Метою звернення до суду заявник вказувала намір отримати одноразову грошову допомогу в зв`язку зі смертю (загибеллю) брата.

Вважає, що оскільки встановлення юридичного факту, що має юридичне значення, впливає на обов`язки заінтересованої особи, проти чого Міністерством оборони України заперечувалося, тому заявник відповідно до норм Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не має право на отримання одноразової грошової допомоги. Тобто є наявним спір право, а, отже, вимоги ОСОБА_1 не підлягають розгляду в порядку окремого провадження.

Підтверджуючи свої доводи, Міністерство оборони України посилалося на судову практику у подібних правовідносинах, де за наявності заперечень заінтересованих осіб судові рішення скасовуються, а заяви - залишаються без розгляду. Зокрема, вказувалося про постанову Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі №636/3814/20-ц.

Не погоджується із висновками оскаржуваного рішення, адже довідка від 15.06.2022 №1722, що видана старостою ОСОБА_3 , суперечить його ж показанням у судовому засіданні. Також за час з 2013 року по 2017 рік ОСОБА_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_4 , з 30 травня 2017 року по 03 червня 2021 року - проходив військову службу у різних військових частинах на Львівщині, приїжджав до сестри орієнтовно двічі у рік. Після звільнення зі служби перебував за кордоном з вересня по грудень 2021 року, а з 16 березня 2022 року по день смерті також проходив військову службу в зоні бойових дій, що спростовує твердження заявника про спільне проживання її з ОСОБА_2 з 27 липня 2005 року по 16 травня 2022 року та пов`язаність спільним побутом.

При цьому заявник приховала інформацію про те, що від шлюбних відносин з ОСОБА_4 має дочку 2013 року народження.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 21 березня 2023 року апеляційну скаргу Міністерства оборони України задоволено частково.

Скасовано рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 16 грудня 2022 року, провадження у справі закрито.

Роз`яснено ОСОБА_1 , що цей спір підлягає вирішенню Рівненським окружним адміністративним судом Рівненської області. Рівненський апеляційний суд може за її заявою, поданою протягом десяти днів з дня отримання постанови, передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи.

Попереджено ОСОБА_1 , що повторне звернення в порядку цивільного судочинства з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Постановою Верховного суду від 23 жовтня 2024 року постанову Рівненського апеляційного суду від 21 березня 2023 року скасовано, справу направлено до апеляційного суду для продовження розгляду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду таким вимогам відповідає.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер брат ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , місце смерті - с. Красногорівка Ясинуватського району Донецької області.

Матір заявниці та ОСОБА_2 - ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , батько ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

На підставі рішення Рокитнівської сільської ради від 09 вересня 2005 року № 97 ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_1 ) призначено піклувальником над ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що дитина залишилась без батьківського піклування.

Згідно зі сповіщенням про смерть від 18 травня 2022 року № 3 начальник другого відділу Сарненського РТЦКСП сповістив ОСОБА_1 про те, що її брат - старший солдат ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 . У сповіщенні зазначено про те, що воно є документом для порушення клопотання про призначення пенсії, допомоги і пільг, установлених чинним законодавством України.

Згідно з довідкою про склад сім`ї від 15 червня 2022 року № 1721 до складу сім`ї за адресою: АДРЕСА_1 , входять 11 чоловік, серед яких заявниця ОСОБА_1 та загиблий ОСОБА_2 , однак останній проживав без реєстрації з 27 липня 2005 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до довідки Рокитнівської селищної ради від 15 червня 2022 року №1722 загиблий ОСОБА_2 спільно проживав із заявницею ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з довідкою Рокитнівської селищної ради від 15 червня 2022 року № 4678 вбачається, що загиблий ОСОБА_2 був зареєстрований, але не проживав за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до виписок з банківських рахунків за період з 01 червня 2017 року до 31 грудня 2019 року, з 01 червня 2017 року до 07 вересня 2022 року, між заявницею та загиблим ОСОБА_4 наявний систематичний рух коштів.

У суді першої інстанції допитані свідки: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , які ствердили факт ведення спільного господарства ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та наявність взаємних прав та обов`язків.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99).

Так, згідно з абзацом 5 пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 №5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха, опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші).

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Верховного Суду від 23.05.2020 року у справі №686/8440/16-ц, провадження №61-15699св19).

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться: документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання); фотографії певних подій; документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Слід зазначити, що факт спільного проживання сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини.

Подібні висновки містяться у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 180/2536/18 (провадження № 61-18579св19), від 09 червня 2021 року у справі № 346/5702/18 (провадження № 61-17111св20).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини (Постанова Верховного Суду від 15 серпня 2020 року у справі № 588/350/15).

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність заявницею факту проживання разом зі своїм братом однією сім`єю, ведення спільного господарства та те, що вони були пов`язані спільним побутом.

З таким висновком суду погоджується і апеляційний суд.

Разом з цим, представник апелянта, заперечуючи проти заяви, всупереч вимогам ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав жодного доказу в обґрунтування своїх заперечень та на спростування позиції позивача.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (ст. 89 ЦПК України).

В свою чергу, практика Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не є підставою для скасування рішення суду.

Таким чином, суд першої інстанції, задовольняючи вимоги, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Враховуючи викладене, тому рішення слід залишити без змін, оскільки воно ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382- 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 16 грудня 2022 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 06 лютого 2025 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Шимківа С.С.