Провадження №2/748/76/25
Єдиний унікальний № 748/3821/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Майбороди С.М.,

при секретарі: Пасько К.П.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Карнауха В.А.,

представника відповідача - адвоката Прокоф`єва Б.І.,

розглянувши в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам,-

В С Т А Н О В И В:

23 серпня 2024 року, згідно поштового відправлення, представник позивача адвокат Леонов О.Є. звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 , в якому просив звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по виконавчому листу виданого 25.04.2024 року Чернігівським районним судом Чернігівської області у справі №748/1403/21 (провадження № 2/748/624/21) за період з 01.01.2021 року по 30.07.2023 року у сумі 104 000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що шлюб між сторонами розірвано рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08.07.2021. Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24.09.2021 було присуджено до стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 4000 грн щомісячно, починаючи з 10.06.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Станом на 20.08.2024 розмір заборгованості зі сплати аліментів позивача складає 152000,00 грн. Проте, після розлучення сторони проживали однією сім`єю за однією адресою, ОСОБА_2 пред`явила виконавчий лист до виконання лише 25.04.2024. На думку позивача, вищевказані обставини є підставою для звільнення позивача від заборгованості по аліментам.

Ухвалою судді від 03 вересня 2024 року провадження у даній справі відкрито.

03.10.2024, згідно поштового відправлення, представник відповідача надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти задоволення позову, вказує, що сторони дійсно після розірвання шлюбу проживали в одному помешканні, але спільного господарства не вели, спільного бюджету не мали. Весь час позивач ніде не працював, зловживав спиртними напоями, аліментів на утримання дитини не сплачував. Крім того, позивач постійно морально знущався з відповідача, внаслідок чого вона була змушена покинути своє житло та придбати собі інше. Лише факт проживання батьків дитини в одному будинку не свідчить про виконання боржником своїх обов`язків щодо сплати аліментів та наявність істотних обставин для звільнення позивача від сплати заборгованості, яка виникла. У відзиві представник відповідача вказав, що позивач не виконував обов`язку щодо сплати аліментів.

31.10.2024, згідно поштового відправлення, представник позивача надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що викладені відповідачем обставини у відзиві є надуманими, в дійсності всі дії колишнього подружжя були спрямовані на збереження майна, оскільки позивача було визнано винним у вчиненні ДТП, в тому числі присуджено до стягнення з ОСОБА_1 70000,00 грн моральної шкоди.

Відповідно до ухвали від 11.11.2024 справу прийнято до провадження судді Майбороди С.М.

12.11.2024 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, вказуючи на його безпідставність.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08.07.2021 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.6).

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24.09.2021 з ОСОБА_1 на корить ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 4000 грн щомісячно, починаючи з 10 червня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.7-8). Зі змісту рішення суду слідує, що відповідач був обізнаний про розмір заявлених до стягнення аліментів та визнав позов.

Згідно листа Чернігівського відділу державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області № 59732 від 20.08.2024, на виконанні у відділ перебуває ВП № 74927157 з примусового виконання виконавчого листа № 748/1403/21, 2/748/624/21 від 25.04.2024 та згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 , станом на 20.08.2024 заборгованість складає 152000,00 грн (а.с. 9, 14-16).

У відповідності до довідки Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області № 468 від 22.07.2024, ОСОБА_2 фактично була зареєстрована та проживала до 30.07.2023 у будинку за адресою : АДРЕСА_1 , разом з нею проживав чоловік ОСОБА_1 (а.с.17). Згідно довідки виконкому Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області № 231 від 18.09.2024, ОСОБА_2 разом з дітьми : ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 30.07.2023 року постійно без реєстрації проживає у будинку в АДРЕСА_2 (а.с.42), який належить їй на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку від 14.07.2023 (а.с.43-45).

Відповідно до копії вироку суду від 31.07.2020, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України, звільнено від призначеного судом основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 70000,00 грн моральної шкоди (а.с. 59-62).

Зі змісту позовної заяви та пояснень позивача вбачається, що вимоги про звільнення від сплати заборгованості за період з 01.01.2021 року по 30.07.2023 року позивач мотивував тим, що під час спільного проживання з відповідачем та донькою за указаний період він добровільно надавав їм матеріальну допомогу. Крім того, виконавчий лист про стягнення з нього аліментів, відповідач пред`явила до виконання лише 25.04.2024.

Відповідно до частини другої статті 197 СК України, з підстав якої заявлено позов, за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, звільнення від сплати заборгованості по аліментам на неповнолітню дитину повинно мати місце лише у виключних випадках, а при вирішенні таких спорів необхідно виходити, в першу чергу, з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

У розумінні наведених вище положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані з самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає.

Під час судового розгляду не встановлено обставин, за яких суд міг би прийти висновку щодо спільного проживання позивача та відповідача у спірний період, а також надання позивачем матеріальної допомоги відповідачу та їх доньці, в чому полягала така допомога та який був її розмір. В свою чергу відповідач категорично заперечує факт саме спільного проживання, ведення спільного господарства та надання матеріальної допомоги на утриманні спільної дитини.

Так, рішенням суду від 08.07.2021 встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені з березня 2021 року. Відповідач позов визнав.

10 червня 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 4000 грн щомісячно. Відповідач позов визнав та позовні вимоги про стягнення аліментів були задоволені в повному обсязі.

Відповідно до наданого розрахунку обрахування заборгованості зі сплати аліментів починається з 10 червня 2021 року.

Вирок суду відносно ОСОБА_1 ухвалено 31.07.2020, отже судом не встановлено взаємозв`язку між позовом про стягнення аліментів з метою збереження майна та стягнення з ОСОБА_1 шкоди за вироком суду в розмірі 70 000 грн.

Сам по собі факт проживання сторін за однією адресою не свідчить про ведення спільного господарства, про взаємні права та обов`язки як подружжя. При цьому, позивачем не надано рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю у період з 01.01.2021 по 30.07.2023, а також позивачем не надано доказів надання матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини у період з 10.06.2021 по 30.07.2023.

Відповідно до частини третьої статті 12 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», виконавчий документ про стягнення періодичних платежів (у тому числі у справах про стягнення аліментів) може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Відповідно до частини першої статті 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Із матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист був пред`явлений до виконання 25 квітня 2024 року, тобто в межах строку, встановленого Законом України «Про виконавче провадження».

Пред`явлення виконавчого листа до виконання з певною затримкою, але в межах строку на його пред`явлення, не є підставою для звільнення позивача від обов`язку сплачувати заборгованість з аліментів. Крім того, позивач знав про свій обов`язок сплачувати аліменти у визначеному в рішенні суду від 24 вересня 2021 року розмірі.

Під час судового розгляду судом не встановлено інших обставин, що мають істотне значення для звільнення від сплати заборгованості по аліментам. За таких підстав, з урахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно із ч.1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи належить, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини 3 ст. 141 ЦПК України, враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч.3,4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У постановах Великої Палати Верховного суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 та Верховного Суду від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування по справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджену та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача до відзиву на позовну заяву додано квитанцію про сплату 8000 грн, детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат для надання правничої допомоги від 03.10.2024, що складаються з аналізу позовної заяви, вивчення судової практики, підготовки відзиву на позов з виготовленням копій документів, договір про надання професійної правничої допомоги від 20.09.2024 року, рекомендації щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару.

З урахуванням наданих доказів на підтвердження понесених витрат на надання професійної правничої допомоги, складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, значенням справи для сторони, суд вважає, що розмір понесених відповідачем витрат є обґрунтованим та співмірним з предметом позову, а отже з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені витрати на надання професійної правничої допомоги в розмірі 8000 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. 181, 197 Сімейного кодексу України ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 07 лютого 2025 року.

Відомості про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса : АДРЕСА_1 .

Відповідач : ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації : АДРЕСА_2 .

Суддя С. М. Майборода