У Х В А Л А

29 січня 2025 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/2919/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Мазурик О. Ф., Желепи О. В., Поливач Л. Д.,

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Деснянського районного суду міста Києва

від 27 серпня 2024 року

у цивільній справі №754/3371/24 Деснянського районного суду міста Києва

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "КИЇВВОДОКАНАЛ"

до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

про стягнення боргу з оплати житлово-комунальних послуг,

У С Т А Н О В И В:

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 27 серпня 2024 року позов задоволено та стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 21 вересня 2024 року подав апеляційну скаргу безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом надсилання через засоби поштового зв`язку.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.09.2024, дану справу призначено судді Мазурик О. Ф. (головуючий суддя), судді Немировська О. В., Желепа О. В.

Згідно протоколу автоматизованої зміни складу колегії суддів від 28.01.2025, суддю Немировську О. В., у зв'язку з припиненням повноважень, замінено на суддю Поливач Л. Д.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання ухвали.

Згідно ухвали суду від 01.10.2024, скаржнику ОСОБА_1 на виконання вимог статті 356 ЦПК України необхідно було виконати наступне:

- надати апеляційну скаргу в новій редакції, в якій зазначити всіх учасників справи та їх місцезнаходження; зазначити дійсну адресу скаржника;

- сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 4 542 грн та надати відповідні докази;

- надати відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

- надати відомості про наявність у скаржника електронної пошти;

- надати копії апеляційної скарги в новій редакції відповідно до кількості учасників справи.

Суд дослідив матеріали справи та дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід визнати неподаною та повернути особі, яка її подала, з наступних підстав.

Як вже вказувалося вище, 27 серпня 2024 року судом першої інстанції ухвалено оскаржуване рішення.

З матеріалів справи вбачається, що скаржник ОСОБА_1 не був присутній в судовому засіданні, однак після ухвалення судом рішення, не зволікаючи, в межах строку, визначеного ч. 1 ст. 354 ЦПК України, подав апеляційну скаргу. Таке свідчить про те, що скаржник має можливість дізнатися про рух справи.

Отже, дізнавшись про рішення суду від 27.08.2024, ОСОБА_1 вчасно подав апеляційну скаргу засобами поштового зв'язку.

Проте, подальші дії ОСОБА_1 суд вважає недобросовісними, оскільки у своїй апеляційній скарзі апелянт не вказав свою адресу проживання, контактні дані або адресу для листування. Це в свою чергу утруднило виконання судом обов'язку щодо інформування апелянта про процесуальні рішення, прийняті судом апеляційної інстанції.

Так, як вбачається з апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що зареєстрований, але не проживає з 2015 року, за адресою: АДРЕСА_1 . Також зазначив, як засіб зв'язку: ЗСУ, учасник бойових дій (а. с. 104).

Водночас, з матеріалів справи, а саме з конверту, в якому надійшла апеляційна скарга, вбачається, що поштове відправлення було відправлено скаржником до суду не із зони бойових дій, а з поштового відділення, розташованого у м. Києві (Київ-97) (а. с. 108). Також на конверті скаржником зазначено адресу, яка є місцем реєстрації останнього і на яку судом апеляційної інстанції надсилалося процесуальне рішення, прийняте за наслідком вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження (копія ухвали без руху).

До того ж, копію ухвали від 01.10.2024 про залишення апеляційної скарги без руху суд надсилав неодноразово скаржнику за його місцем реєстрації. Всі поштові відправлення повернулися на адресу суду з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання" (а. с. 115, 117-127).

Також суд апеляційної інстанції вчиняв дії щодо повідомлення скаржника про прийняте процесуальне рішення за допомогою засобів мобільного зв'язку, які наявні в матеріалах справи, а саме в довідці від 26.03.2024 про безпосередню участь ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв'язку з військовою агресією РФ проти України, яка була долучена відповідачкою ОСОБА_3 до відзиву на позовну заяву, зазначено номер мобільного телефону ОСОБА_1 (а. с. 43). Проте, згідно довідки від 06.01.2025 №754/3817/24/943/2025, складеної головним консультантом, номер телефону недоступний (а. с. 128).

Також з вищезгаданої довідки на аркуші справі 43 вбачається, що остання видана для надання особі, тобто ОСОБА_1 , статусу учасника бойових дій (особи з інвалідністю внаслідок війни), що в свою чергу свідчить про те, що ОСОБА_1 демобілізувався із СУ. Натомість в апеляційній скарзі ОСОБА_4 зазначає, що засіб зв'язку з ним: ЗСУ.

При цьому, суд наголошує, що апелянт, попри службу в Збройних Силах України, все-таки мав можливість діяти добросовісно та надати суду повну інформацію для зв'язку та контактування. Тобто, якби скаржник хотів, щоб його апеляційна скарга була розглянута по суті, то повідомив би всі можливі засоби зв'язку, зокрема належну адресу для листування, електронну адресу та доступний номер мобільного телефону. Не зазначення таких даних розцінюється судом апеляційної інстанції, як суттєвий недолік апеляційної скарги та свідчить про недобросовісну поведінку скаржника.

Крім цього, щодо посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п. 12, п. 13 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", суд звертає увагу на наступне.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №545/1149/17 зазначено, що вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону №3551-XII.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2024 року у справі №567/79/23 передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу для відступу від правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі №9901/311/19, залишеного без відступу від нього її постановою від 12 лютого 2020 року у справі №545/1149/17.

Велика Палата Верховного Суду постановою від 11 вересня 2024 року справу №567/79/23 повернула на розгляд Третій судовій палаті Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, зазначивши, що відсутні об`єктивні причини відступу від правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі №9901/311/19 та від 12 лютого 2020 року у справі №545/1149/17.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду постановою від 11 вересня 2024 року справу №567/79/23 зазначила таке: "Згідно з відкритими та загальнодоступними даними Офіційного вебпорталу парламенту України, у березні 2020 року у Верховній Раді України зареєстрований проєкт Закону про внесення зміни до статті 5 Закону України «Про судовий збір» (щодо сплати судового збору при захисті прав учасників бойових дій, постраждалих учасників Революції Гідності та Героїв України) (п. 79)

До проєкту цього Закону було надано пояснювальну записку та висновки комітетів Верховної Ради України з яких вбачається, що метою цього законопроєкту було усунення суперечності, що буде сприяти приведенню законодавства України про права і свободи людини і громадянина у відповідність до вимог принципів верховенства права та правової визначеності. А саме запропоновано внести зміни до Закону України «Про судовий збір» в частині викладення пункту 13 частини першої статті 5 зазначеного Закону в такій редакції: «учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у всіх справах незалежно від характеру порушених прав» (п. 80).

Проте Верховна Рада України не прийняла Закон про внесення зміни до статті 5 Закону України «Про судовий збір» (щодо сплати судового збору при захисті прав учасників бойових дій, постраждалих учасників Революції Гідності та Героїв України) (п. 81).

Тобто законодавець чітко визначив свою позицію щодо спірного питання (п. 82)".

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що подання ОСОБА_1 апеляційної скарги без зазначення засобів зв'язку, з метою утруднення виконання судом обов'язку щодо інформування апелянта про прийняті процесуальні рішення, є недобросовісними діями.

За пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

При цьому, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Зважаючи на прецедентну практику Європейського суду з прав людини та з огляду на положення Конвенції, щодо обов`язку зацікавленої сторони цікавитися про рух справи та приймаючи до уваги розміщення ухвали Київського апеляційного суду від 01.10.2024 про залишення апеляційної скарги без руху в державному реєстрі судових рішень, який є загальнодоступним, а також використання ОСОБА_1 прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, суд приходить до висновку, що недоліки, зазначені в ухвалі суду апеляційної інстанції не виконано.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 цікавився рухом поданою ним апеляційної скарги.

Оскільки суд виконав свій процесуальний обов`язок щодо направлення особі, яка подала апеляційну скаргу, ухвали без руху за її зареєстрованим місцем проживання, а остання не цікавилася рухом поданої апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що така бездіяльність спрямована на безпідставне затягування розгляду справи.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого скінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

За вказаних обставин, суд вважає, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду з апеляційною скаргою, яка містить недоліки, не був зацікавлений в отриманні копії ухвали без руху та усуненні виявлених судом недоліків, що свідчить про зловживання скаржником своїми процесуальними правами, яке призводить до безпідставного затягування розгляду даної справи.

За приписами частини 3 статті 44 ЦПК України, якщо подання скарги визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу.

Отже, оскільки не зазначення ОСОБА_1 в апеляційній скарзі фактичної адреси для листування та як наслідок неотримання останнім копії ухвали про залишення його апеляційної скарги без руху свідчить про зловживання процесуальними правами, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга разом з доданими до неї матеріалами підлягає поверненню особі, яка її подала.

На підставі викладеного та керуючись ст. 44, 185, 357 ЦПК України

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 серпня 2024 року визнати неподаною та повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити особі, яка подала апеляційну скаргу, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала набирає законної сили з часу її постановлення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Судді О. Ф. Мазурик

О. В. Желепа

Л. Д. Поливач