Справа№751/1041/25
Провадження №2-з/751/5/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 року місто Чернігів

Суддя Новозаводського районного суду міста Чернігова Яременко І. В.,

вирішуючи питання про прийняття заяви про забезпечення позову у цівільній справі за позовом заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави до Чернігівської міської ради, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування державних реєстрацій,

Встановила:

Заступник керівника Чернігівської окружної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави до відповідачів, в якому просить визнати незаконним та скасувати пункт 2.2 рішення Чернігівської міської ради від 24.12.2024 № 3/VІІІ-31 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), передачу земельних ділянок у власність та оренду громадянам для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального садівництва, будівництва індивідуальних гаражів та городництва» яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність безоплатно ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :01:038:0309 біля будинку по АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11.10.2024, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Гостар Л.А., на підставі якого ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:038:0309 площею 0,1га біля будинку по АДРЕСА_1 ; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:038:0309 площею 0,1га (реєстраційний номер 100); скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :01:038:0309 площею 0,1га біля будинку по АДРЕСА_1 .

Разом з позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, у якій просить вжити заходів до забезпечення позову заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури та з цією метою накласти арешт на земельну ділянку площею 0,1га з кадастровим номером :01:038:0309 площею біля будинку по АДРЕСА_1 (номер запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 57070999 від 11.10.2024, індексний номер рішення про державну реєстрацію 75508308 від 11.10.2024) зареєстровану за ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ). Також просять стягнути з відповідачів на користь Чернігівської окружної прокуратури сплачений судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову.

Дослідивши позовну заяву, додані до неї документи, заяву про забезпечення позову, суддя дійшла наступного висновку.

Параграфом 3 глави 2 ЦПК України визначено територіальну юрисдикцію (підсудність) та регламентовано правила подання позову до суду у відповідності до підсудності.

Пунктом 2 частини 1 статті 152 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Виходячи з поняття підсудність у цивільному судочинстві як розмежування компетенції між окремими ланками судової системи та між судами однієї ланки щодо розгляду цивільних справ, підсудністю фактично є визначення в системі судів компетентного суду стосовно вирішення певної цивільної справи.

Цивільно-процесуальний кодекс виділяє декілька видів територіальної підсудності: загальна (залежно від місця проживання фізичної особи чи місцезнаходження юридичної особи), альтернативна (за вибором позивача), виключна (залежно від характеру спірного правовідношення), за зв`язком справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичної особи пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до правил ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Тлумачення зазначеної норми свідчить, що правила виключної підсудності застосовуються до будь-яких позовів: пов`язаних з правом особи на нерухоме майно (виникненням, зміною, припиненням); про недійсність договорів щодо такого майна та застосування наслідків недійсності договору; з приводу невиконання умов договору, предметом якого є нерухоме майно.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у пунктах 41 та 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 № 3 (далі - Постанова Пленуму № 3), визначено, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Виходячи з зазначеного, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

Як наголошено у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 р. у справі № 638/1988/17, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

У постанові від 09.09.2020 р. в справі № 910/6644/18 Верховний Суд дійшов висновку про те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

У постанові від 16.02.2021 р. у справі № 911/2390/18 Велика Палата Верховного Суду визначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередній об`єкт спірних правовідносин.

З матеріалів позовної заяви та змісту заяви про забезпечення позову убачається, що спір між сторонами виник з приводу порушення прав, що пов`язані з нерухомим майном, а саме земельної ділянки з кадастровим номером :01:038:0309 площею 0,1га біля будинку по АДРЕСА_1 , що відноситься до адміністративно-територіальної одиниці Деснянського району м. Чернігова, тому позов має пред`являтися за місцем знаходження нерухомого майна, тобто за правилами виключної підсудності.

Отже, із врахуванням вимог п.2 ч.1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову також має бути подана за правилами виключної підсудності.

Таким чином, позовна заява та заява про забезпечення позову не належать до територіальної підсудності Новозаводського районного суду м.Чернігова.

Згідно п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Суд зазначає, що це в свою чергу не позбавить позивача права доступу до правосуддя в розумінні сталої практики Європейського суду з прав людини та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини» інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Враховуючи викладене, заява про забезпечення позову у цій цивільній справі не підсудна Новозаводському районному суду м. Чернігова, а тому наявні підстави для її передачі за підсудністю до Деснянського районного суду м. Чернігова.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись ст.ст. 27, 30-32, 152, 353 ЦПК України, суддя

Ухвалила:

Заяву про забезпечення позову у цівільній справі за позовом заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави до Чернігівської міської ради, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування державних реєстрацій - передати на розгляд до Деснянського районного суду м. Чернігова.

Ухвала суду може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Суддя І. В. Яременко