ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2056/25 Справа № 243/7051/24 Суддя у 1-й інстанції - Хаустова Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року м.Кривий Ріг

справа № 243/7051/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого - судді: Остапенко В.О.,

суддів: Агєєва О.В., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Лідовська А.А.

сторони:

позивач за первісним позовом ОСОБА_1

відповідач за первісним позовом ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 жовтня 2024 року, яке ухвалено суддею Хаустової Т.А. у Слов`янську Донецької області, та повне судове рішення складено 17 жовтня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування заяви зазначено, що з 2018 року ОСОБА_1 стала мешкати з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від сумісного проживання в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . З жовтня 2022 року вони з ОСОБА_2 стали проживати окремо, дитина залишилась проживати з нею. У жовтні 2023 року вона разом з сином виїхала у Волинську область. В серпні 2024 року вона з дитиною повернулась до м. Слов`янськ Донецької області. Позивач не заперечувала проти спілкування відповідача з дитиною. 19 серпня 2024 року відповідач під час спілкування з дитиною забрав її і відвіз до місця свого мешкання, де мешкає разом з батьками. На прохання повернути дитину відповідач не реагує. ОСОБА_1 зазначає, що проживання дитини разом з нею буде відповідати інтересам дитини, сприятиме її вихованню та розвитку, вона зможе забезпечити дитині кращі умови, оскільки має на праві власності будинок, має постійне місце працевлаштування, в той час як відповідач власного житла не має, ніде не працює, має значну заборгованість зі сплати аліментів.

На підставі наведеного вище, ОСОБА_1 просила суд визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 .

У вересні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , за участю третьої особи: Служби у справах дітей Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначено, що ОСОБА_2 разом зі своїми батьками проживає і зареєстрований у належному його батькам будинку за адресою: АДРЕСА_2 . На підставі цивільно-правового договору від 27 серпня 2024 року він виконує роботи у КП Слов`янської міської ради «Словміськводоканал». Станом на 27 грудня 2022 року ОСОБА_2 не притягався до кримінальної відповідальності, незнятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває. Він щомісяця перераховує кошти ОСОБА_1 на утримання їх спільної дитини. Важливе значення для справи має і той факт, що ОСОБА_2 бере участь у вихованні дитини, турбується про фізичний та духовний розвиток їх сина, забезпечує дитину всім необхідним, вони з радістю та задоволенням проводять разом час. Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений і нотаріально посвідчений Договір між батьками про визначення місця проживання дитини та участь у її вихованні від 27 серпня 2024 року, реєстровий № 4242, за яким батьки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : мати ОСОБА_1 та батько ОСОБА_2 досягли згоди і засвідчили своє волевиявлення щодо проживання їх малолітнього сина разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , в понеділок, вівторок, середу, четвер, разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2 , в п`ятницю, суботу та неділю.

На підставі наведеного вище, ОСОБА_2 просив суд визначити місце проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , по понеділках, вівторках, середах, четвергах; разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , по п`ятницях, суботах та неділях.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини задоволено частково. Зустрічний позов ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини задоволено в повному обсязі.

Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , почергово з кожним з батьків, у такому порядку: разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , по понеділках, вівторках, середах, четвергах; разом з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , по п`ятницях, суботах та неділях.

В задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позову ОСОБА_1 та відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що сумісна з ОСОБА_2 дитина народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте батьком він себе визнав лише 29 серпня 2023 року, до цього часу дитина мешкала весь час з нею.

Апелянт зазначає, що в серпні 2024 року, коли вона разом з дитиною повернулася з Волинської областi (знаходилася там як переселенка), ОСОБА_4 19 серпня 2024 року пiд час спілкування з дитиною вивіз її до своїх батьків та не повернув, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Вказує на те, що ОСОБА_2 працевлаштувався та частково погасив заборгованість по аліментах лише після того, як вона звернулась до суду. Зазначає, що не заперечує проти спілкування батька з дитиною, але зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 налаштовані на уникнення сплати аліментів у разі задоволення його зустрічних позовних вимог.

Як підстави задоволення зустрічного позову в судовому рiшеннi вказано, що ОСОБА_4 працевлаштувався та частково погасив заборгованiсть зi сплати алiментiв. Такий висновок суду не вiдповiдає вищенаведеним доказам, а саме, доданим до справи цивiльно-правовому договору про його працевлаштування та квитанцiй зi сплати заборгованостi, з яких вбачається, що борг по сплатi алiментiв проводила його матір, ОСОБА_5 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Прокопцев С.В. просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

При цьому, представник ОСОБА_2 - адвокат Прокопцев С.В., якому Дніпровський апеляційний суд, згідно ухвали суду 27 січня 2025 року, забезпечив участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та роз?яснив положення ч. 5 ст. 212 ЦПК України щодо ризиків технічної неможливості участі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, на стабільний відеозв?язок із судом не вийшов та клопотань про відкладення судового розгляду до початку судового засідання не надав.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 29 вересня 2023 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08 серпня 2018 року, ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 08 серпня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Паращук О.А., належить право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з витягом з реєстру територіальної громади від 26 жовтня 2023 року за № 2023/008720703, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

З довідки від 02 жовтня 2023 року за № 336, наданої відокремленим структурним підрозділом «Донбаський аграрний фаховий коледж Східноукраїнського національного університету імені В. Даля», вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно працює в відокремленому структурному підрозділі «Донбаський аграрний фаховий коледж Східноукраїнського національного університету імені В. Даля» на посаді вихователя гуртожитку з 05 січня 2023 року.

З довідки Слов`янського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 27 лютого 2024 року встановлено, що станом на 31 січня 2024 року боржник ОСОБА_2 має заборгованість по виконавчому провадженню щодо сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 в розмірі 13 577 грн.

З довідки Слов`янського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 27 вересня 2024 року встановлено, що станом на 31 серпня 2024 року боржник ОСОБА_2 має заборгованість по виконавчому провадженню щодо сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 в розмірі 11 290,75 грн.

Згідно з витягом з Інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ВР-000538678, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на території України станом на 27 грудня 2022 року до кримінальної відповідальності не притягався, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Згідно з характеристикою, наданою Слов`янською міською військовою адміністрацією Краматорського району Донецької області від 17 вересня 2024 року на громадянина ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , останній за вказаною адресою зарекомендував себе з нейтрального боку. У Слов`янській міській військовій адміністрації відсутні компрометуючі матеріали відносно ОСОБА_2 . Адміністрація не має інформації щодо притягнення ОСОБА_2 до будь-якої відповідальності.

Відповідно до витягу № 20-19/2-1382 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 10 вересня 2024 року, виданого уповноваженому власнику житлового приміщення/будинку ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 05 травня 1988 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На підтвердження працевлаштування ОСОБА_2 надано цивільно-правовий договір від 27 серпня 2024 року, укладений з КП Слов`янської міської ради «Словміськводоканал». Також, надано характеристику з КП «Словміськводоканал» на ОСОБА_2 , який за час роботи зарекомендував себе з позитивного боку як грамотний та відповідальний працівник, порушень трудової і виробничої дисципліни не має.

Також, ОСОБА_2 надано квитанції та скриншоти екрану телефону із застосунку Приват24 щодо перерахування коштів на рахунок ОСОБА_1 .

Розпорядженням начальника Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області від 17 листопада 2023 року за №2164 було встановлено порядок спілкування ОСОБА_2 з малолітнім сином - ОСОБА_3 , в онлайн-режимі за допомогою використання засобів електронного зв`язку за наступним графіком: щопонеділка, щосереди, щосуботи; у святкові дні; у день народження сина з 17.00 год. до 18.00 год.

27 серпня 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір між батьками про визначення місця проживання дитини та участь у її вихованні, посвідчений приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Панченко А.В., відповідно до якого батьки досягли згоди і підписанням цього договору засвідчили своє волевиявлення щодо проживання їх малолітнього сина ОСОБА_3 разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , понеділок, вівторок, середу, четвер; разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2 , п`ятниця, субота та неділя.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що сторони працюють та проживають в одному місті, позитивно характеризуються, висловлюють бажання в однаковій мірі піклуватися про дитину та з огляду на те, що між батьками укладений нотаріально посвідчений договір щодо почергового проживання дитини з кожним з них, а також те, що орган опіки та піклування у своєму висновку висловив доцільність застосування моделі спільної фізичної опіки батьків щодо дитини, яка забезпечить належне виховання та задоволення потреб дитини, суд вважав доцільним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , почергово з кожним з батьків, у такому порядку: разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , по понеділках, вівторках, середах, четвергах; разом з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , по п`ятницях, суботах та неділях.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 СК України подружжя, батьки дитини та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази,які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, 27 серпня 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір між батьками про визначення місця проживання дитини та участь у її вихованні, посвідчений приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Панченко А.В., відповідно до якого батьки досягли згоди і підписанням цього договору засвідчили своє волевиявлення щодо проживання їх малолітнього сина ОСОБА_3 разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , понеділок, вівторок, середу, четвер; разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2 , п`ятниця, субота та неділя.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Звертаючись до суду із заявою про визначення місця проживання дитини, заявники вказували, що за взаємною домовленістю між ними досягнуто згоди щодо участі у вихованні та утриманні спільної дитини, про що 27 серпня 2024 року складено нотаріально посвідчений договір про визначення місця проживання дитини та участь у її вихованні.

За вказаним договором батьки домовились про місце проживання сина та визначили його почергово як за місцем проживання матеріа, так і за місцем проживання батька.

Частиною 4 статті 157 СК України визначено, що батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Як позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 , так і позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 , не надано належних доказів про те, що на час звернення до суду з позовами про визначення місця проживання дитини, так і на день ухвалення оскаржуваного рішення, Договір між батьками про визначення місця проживання дитини та участь у її вихованні потребує змін, не надано доказів того, що умови вказаного договору порушуються одним із батьків.

Доказів того, що ОСОБА_2 сам змінив місце проживання дитини, забравши його проживати до себе, матеріали справи не містять.

Вимог про розірвання Договору між батьками про визначення місця проживання дитини та участь у її вихованні сторонами не заявлено, в зв`язку з чим позов є не обґрунтованим та задоволенню не підлягає.

З огляду на те, що суд помилково дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , рішення суду слід скасувати та ухвалити в нове судове рішення про відмову в задоволенні як первісних, так і зустрічних вказаних позовних вимог.

Враховуючи взаємну відмову як первісних, так і зустрічних вказаних позовних вимог, судові витрати не підлягають компенсації.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1 п. 3, 4, 382, 383, 384 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 жовтня 2024 року скасувати та постановити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, про визначення місця проживання дитини та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи: Служби у справах дітей Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, про визначення місця проживання дитини залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 січня 2025 року.

Головуючий:

Судді: