ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/6683/23

Провадження № 22-ц/820/186/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретаря Шевчук Ю.Г.,

учасники справи: ОСОБА_1 та її представник адвокат Терлич В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2024 року (суддя Салоїд Н.М.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Хмельницька міська рада, про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Першої Хмельницької державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним,

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення та переселення у власну квартиру.

Позовну заяву мотивовано тим, що вона є власником 49/200 частин квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Першої Хмельницької нотаріальної контори Гусєвою Л.В. 02.12.2020 у спадковій справі № 222-2020.

Попереднім власником цих 49/200 частини квартири був ОСОБА_4 , її чоловік та рідний брат відповідача ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Між братами ОСОБА_4 та ОСОБА_2 існував спір щодо частки їх матері у вказаній квартирі - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На сьогоднішній день спадщина після смерті ОСОБА_5 ніким із спадкоємців не оформлена та право власності на 49/200 частин спірної квартири продовжує рахуватись за ОСОБА_5 , що підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.02.2020.

Скасувавши право власності ОСОБА_4 , на спадщину після смерті матері ОСОБА_5 , відповідач ОСОБА_2 сам пропустив строк для прийняття спадщини після смерті матері, оскільки не ставив питання про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідачі є власниками по одній третині кожен квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав від 22.11.2021 та зареєстровані у ній.

З грудня 2014 року після смерті ОСОБА_5 відповідачі фактично користуються спірною квартирою, хоча у спірній квартирі ніхто не значиться зареєстрованим.

Після оформлення права власності на успадковану 49/200 частину квартири після смерті чоловіка ОСОБА_4 позивач неодноразово зверталась до відповідачів та до правоохоронних органів вирішити питання щодо користування спірною квартирою, однак позитивних результатів це не дало. Просить усунути перешкоди у користуванні зазначеним житлом шляхом виселення відповідачів у власне житлове примішення.

ОСОБА_2 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , Першої Хмельницької державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним.

Зустрічну позовну заяву мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його матір, ОСОБА_5 . На момент її смерті їй належало 49/200 частини квартири АДРЕСА_1 , інших 49/200 частини спірної квартири належало його брату ОСОБА_4 . У даній квартирі проживав він, його дружина ОСОБА_3 та їх син ОСОБА_6 , оскільки матір потребувала постійного догляду у зв`язку з важкою хворобою. Його сім`я здійснила і поховання матері.

Він прийняв спадщину після смерті матері і брата ОСОБА_4 шляхом вступу у фактичне володіння спірною квартирою.

Йому як спадкоємцю першої черги повинна належати на праві власності вся спірна квартира, оскільки він постійно проживав разом із спадкодавцем на час його смерті, тому вважається таким, що прийняв спадщину.

Нотаріус Гусєва Л.В. не мала законних підстав, а відповідачка ОСОБА_1 не мала законного права отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4 02 грудня 2020 року нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1615.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Усунуто перешкоди ОСОБА_1 у користуванні 49/200 частки квартири під номером вісім у будинку номер п`ятдесят один по АДРЕСА_3 шляхом виселення з неї ОСОБА_7 та ОСОБА_3 .

У задоволенні зустрічного позову відмовлено. Стягнуто з відповідачів на користь ОСОБА_1 судовий збір по 536,80 грн. з кожного.

Задовольняючи первісний позов про усунення перешкод в користуванні 49/200 часток спірної квартири, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 як власниці зазначеної частки спірної квартири права порушені, відповідачами чиняться перешкоди в користуванні її часткою, оскільки проживають у зазначеній квартирі безпідставно. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції виходив із безпідставності такого позову.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить рішення суду скасувати. За позовом ОСОБА_1 провадження по справі закрити за відсутністю предмета спору. Зустрічний позов задовольнити, визнавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 02.12.2020 року, яке видане ОСОБА_1 . Першою Хмельницькою державною нотаріальною конторою незаконним і скасувати його.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою, позивачка просила виселити відповідачів з квартири АДРЕСА_1 загальною площею 72,8 кв.м, як чотирикімнатної квартири. На підтвердження своїх вимог посилалася на свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 02.12.2020 року, однак квартири саме такої площі не існує. В наявності за адресою квартира АДРЕСА_1 є двокімнатна квартира загальною площею 36,0 кв.м, за зазначених обставин відсутній предмет спору, і тому суд першої інстанції мав би закрити провадження за первісним позовом.

Видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 є незаконним, оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.11.2015 року ОСОБА_4 на 49/200 частини було скасовано у судовому порядку. Однак зазначене проігноровано нотаріусом, яка видала ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Оскільки ОСОБА_1 не є власником, тому питання про виселення відповідачів зі спірної квартири не може заявляти.

Апелянт зазначає, що з 2012 року, здійснював догляд за важкохворою мамою, у зв`язку з чим разом зі своєю сім`єю переїхав та проживав разом з нею у спірній квартирі, до дня смерті матері. Оскільки він є спадкоємцем який прийняв спадщину, постійно проживаючи з спадкодавцем на час відкриття спадщини, він може звернутися за видачею свідоцтва про право на спадщину протягом будь-якого часу. Постійне проживання спільно зі спадкодавцем встановлює для нього презумпцію прийняття спадщини, заяву про відмову від спадщини до нотаріальної контори він не подавав.

Відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників по справі до апеляційного суду не надходило.

В судове засідання апелянт ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надійшла заява від апелянта про розгляд справи без його участі.

ОСОБА_1 та її представник адвокат Терлич В.Г. в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили її відхилити

Інші учасники по справі в судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації Хмельницького міськвиконкому 03 грудня 1997 року 49/100 комунальної двокімнатної квартири АДРЕСА_4 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_8 та ОСОБА_4 в рівних частках кожному.

Вказані обставини підтверджуються витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 06.09.2004 року (номер витягу 4650293) за кожним зареєстровано по 49/200 частки.

У зв`язку із смертю ОСОБА_8 її долю в означеній квартирі успадкувала її донька, ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого Першою Хмельницькою державною нотаріальною конторою 08.12.2004, реєстровий номер 1-2533.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 матір ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

В нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини спадкоємці першої черги не звертались.

В серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся із заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 11.09.2015 року поданий ним позов було задоволено. Проте, постановою апеляційного суду Хмельницької області від 17 липня 2018 року таке рішення суду скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

Державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори 02 листопада 2015 року на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду від 11.09.2015 року ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 49/200 частини спірної квартири після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та зареєстровано за ним право власності на означену частку квартири.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 15 лютого 2019 свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 02.11.2015 на ім`я ОСОБА_4 державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Шевцовою І.А. як спадкоємцю майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка складається із 49/200 частини квартири АДРЕСА_1 було скасовано. Постановою Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.02.2020 рішення суду залишено в силі.

ОСОБА_2 , звертався до суду з позовом про встановлення факту прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 , рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 14 квітня 2022 такий факт прийняття спадщини було встановлено.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 02.05.2023 рішення Хмельницького міськрайонного суду від 14.04.2022 року скасовано, а подану заяву залишено без розгляду. З питанням встановлення додаткового строку ОСОБА_2 до суду не звертався, як і не звертався з позовом про встановлення факту прийняття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис за № 885.

Після його смерті відкрилась спадщина за заповітом, ОСОБА_1 02 липня 2020 звернулась у визначеному законом порядку до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та їй у передбаченому законом порядку видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Вавринчук О.М. 05 лютого 2018 року за реєстровим номером 117.

Після смерті брата ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернувся і ОСОБА_2 , як спадкоємець другої черги, проте він до спадщини не закликався за наявності заповіту, тому нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори 02 грудня 2020 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 на 49/200 часток у спільній частковій власності на квартиру під номером вісім в житловому будинку за номером АДРЕСА_3 , яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації Хмельницького міськвиконкому 03 грудня 1997 на підставі розпорядження № 19467 від 03.12.1997, зареєстрованим Хмельницьким бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу № 20333.

49/200 часток у спірній квартирі, яка залишилася після смерті ОСОБА_5 не успадкована її дітьми ОСОБА_4 , та ОСОБА_2 .

В цілому вказана квартира під номером АДРЕСА_1 складається з двох кімнат площею 16.2 кв.м та 12,8 кв.м, загальною площею 29.0 кв.м та кухні площею 12.6 кв.м. Посилання ОСОБА_1 на те, що вказана квартира має чотири житлових кімнати загальною площею 72.8 кв.м та житловою площею 59,4 кв.м спростовується матеріалами інвентаризаційних справ.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.11.2021 у ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності перебуває квартира під номером АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 18.11.2004 виданого управлінням комунального майна Хмельницької міської ради.

Щодо зустрічного позову про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом

Відповідно до статті 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

При цьому, свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Суд першої інстанції встановивши, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за заповітом звернувшись в установлений законом строк із заявою про прийняття спадщини, на підставі заповіту посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Вавринчук О.М. 05 лютого 2018 року зареєстрованого в реєстрі за №117, на спадщину яка складалася з 49/200 часток у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 , які належали спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації Хмельницького міськвиконкому 03 грудня 1997 року згідно з розпорядженням 319467 від 03 грудня 1997 року, зареєстрованого Хмельницьким бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу за №20333, державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Гусєвою Л.В. 02 грудня 2020 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02 грудня 2020 року.

ОСОБА_2 який є братом померлого ОСОБА_4 як спадкоємець другої черги спадкування при наявності вищезазначеного заповіту не вправі спадкувати 49/200 частки спірної квартири, після смерті брата.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими, не спростовують висновків суду першої інстанції, фактично апелянт наводить ті ж аргументи, що є підставою зустрічного позову та яким дана оцінка судом в мотивувальній частині рішення, а тому такі доводи апелянта слід відхилити.

Щодо позовних вимог про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

У статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У справі, яка переглядається, спір виник між ОСОБА_1 , як власником 49/200 часток квартири АДРЕСА_1 , та братом її померлого чоловіка, ОСОБА_2 та його дружиною ОСОБА_3 , які користуються всією спірною квартирою 49/100 часток, тобто 49/200 часток які на праві власності належать ОСОБА_1 та 49/200 часток, які залишилися не успадкованими після смерті ОСОБА_5 , та проживають в ній.

Позивачка за первісним позовом просила усунути перешкоди у користуванні 49/200 часток спірною квартирою шляхом виселення з неї відповідачів, посилаючись на те, що з грудня 2014 року після смерті ОСОБА_5 , спірною квартирою одноосібно почали користуватися відповідачі по справі, в спірній квартирі ніхто не зареєстрований.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив з того, що права ОСОБА_1 , як власника 49/200 часток спірної квартири є порушеними, створено відповідачами перешкоди у користуванні її часткою, фактом безпідставного проживання у вказаній квартирі.

Однак з таким висновками суду колегія суддів погодитись не може.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником тільки 49/200 часток спірної квартири, інша частка 49/200, яка залишила після смерті ОСОБА_5 , в порядку визначеному законом спадкоємцями не успадкована. Зважаючи на те, що частки у спірній квартирі по 49/200 в натурі не виділені, порядок користування спірною квартою не встановлювався, ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів вчинення відповідачами дій, які перешкоджають їй вільно користуватися та розпоряджатися її власністю, а саме 49/200 часток спірної квартирою. У зв`язку з чим суд не встановив наявності фактів порушення прав позивачки, які б підлягали захисту в судовому порядку.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції в цій частині ухвалив рішення в порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову про усунення перешкод в користуванні 49/200 частками квартири шляхом виселення. В решті рішення підлягає залишенню без змін.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково на 50%, судовий збір сплачений за апеляційну скаргу в розмірі 1610,40 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2024 року в частині позовних вимог про усунення перешкод в користуванні 49/200 частки квартири шляхом виселення скасувати, змінити розподіл судового збору та ухватити в цій частині нове рішення.

В позові ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні 49/200 частки квартири шляхом виселення відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1610,40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 лютого 2025 року.

Судді: Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк