Справа № 442/6265/24 Головуючий у 1 інстанції: Павлів З.С.
Провадження № 22-ц/811/2982/24 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року м.Львів

Справа № 442/6265/24

Провадження № 22-ц/811/2982/24

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, ухвалене у м.Дрогобичі 30 серпня 2024 року у складі судді Павлів З.С. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за договором позики,-

встановив:

1 серпня 2024 року ТзОВ «КФ.ЮА» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики. Проситьстягнути з відповідача заборгованість згідно договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №32 від 24 лютого 2020 року у розмірі 43 002,88 грн., з яких: 8 000 грн. - тіло кредиту, 1 988,78 грн. - інфляційне збільшення, 3 014,10 грн. - проценти, 30 000 грн. - проценти поза межами строку дії договору, а також 3 028 грн. сплаченого судового збору. В обґрунтування позову посилається на те, що 24 лютого 2020 року між сторонами укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №32 на суму 8 000 грн. зі сплатою базової процентної ставки 1,59% (в день). Сторони погодили, що заборгованість має бути сплачена до 24 березня 2020 року. Сторони погоджуються, що у випадку користування кредитом після дати погашення договору вказаної у п.п. 5 п. 5 договору, умови щодо нарахування процентної ставки (п.п. 11 п. 5. договору) не застосовуєтся, а застосовується розмір процентної ставки визначений у п.п. 12 п. 5 договору. Під процентною ставкою, яка застосовується в разі користування кредитом поза межами строку дії договору, маються на увазі проценти в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, у разі неповернення позики у визначені договором строки, позивач має право стягнути заборгованість з урахуванням відсотків. Вказує, що сторони дійшли згоди, щодо зміни передбаченого ЦК України відсоткової ставки та встановленні її на рівні 912,50 % річних. 24 лютого 2020 року, на виконання умов договору позивачем передано відповідачу 8 000 грн. Відповідач не виконав свої зобов`язання, не сплатив (не повернув) кошти в повному обсязі в порядку та у строки, визначені умовами договору, внаслідок чого утворилась заборгованість. На час подання позову заборгованість за договором становить 43 002,88 грн. Просить позов задовольнити.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 серпня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КФ.ЮА» заборгованість згідно договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №32 від 24 лютого 2020 року у розмірі 43 002,88 грн. та 3 028 грн. судових витрат, всього: 46 030,88 грн.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Вказує, що пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути з нього (відповідача) заборгованість за процентами за користування кредитними коштами та інфляційне збільшення. Вказує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 висловила думку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також пеню, застосовувати штрафні санкції, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. Зазначає, що строк дії договору закінчився 24 березня 2020 року. На підставі договору про надання позики на умовах фінансового кредиту він отримав кредитні кошти в розмірі 8 000 грн. та визнає, що з нього на користь ТзОВ «КФ.ЮА» підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами за період з 24 лютого 2020 року до 24 березня 2020 року в розмірі 3 816 грн. (8000 грн. х 1,59 % х 30 днів = 3 816 грн.). Позивач у своїй позовній заяві також просив стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 1 988,78 грн. та проценти поза межами строку дії договору у розмірі 30 000 грн. за період 25 березня 2020 року по 21 серпня 2020 року. Посилається на п.п. 15, 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, п.6 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування». У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки інфляційні нарахування за прострочення виконання зобов`язання за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №32 від 24 лютого 2020 року починаються з 1 березня 2020 року, відповідач звільнений від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за даним договором, як під час дії карантину, так і під час дії воєнного стану, а тому відсутні підстави для стягнення заявленого в позовних вимогах інфляційного збільшення заборгованості в розмірі 1 988,78 грн. та процентів поза межами строку дії договору в розмірі 30 000 грн. Стверджує, що з нього ( ОСОБА_1 ) на користь ТзОВ «КФ.ЮА» підлягає стягненню заборгованість в розмірі 11 014, 10 грн. (8000+3014,10), що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8 000 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами в розмірі 3 014, 10 грн. 30 вересня 2024 року надійшла заява ОСОБА_1 про зміну апеляційної скарги, у якій він заперечує укладення кредитного договору з позивачем, зазначає, що такий є підробленим. Коштів він не отримував і не має обов`язку їх повернення.

18жовтня 2024 року від ТОВ «КФ.ЮА» надійшов відзив на апеляційну скаргу, автор якого просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а оскаржуване рішення просить залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що 24 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «КФ.ЮА» було укладено договір позики № 32, за умовами якого відповідачу було надано у кредит грошові кошти в сумі 8000 грн. строком на 30 днів (до 24 березня 2020 року) з встановленою процентною ставкою 1,59% в день.

Згідно п.5.3 договору загальна (орієнтовна) вартість кредиту становить 11 816 грн.

Відповідно до п.9 договору за період користування кредитом в 30 днів, позичальник має сплатити 11 816 грн., з яких: 8 000 грн. - основний борг, 3 816 грн. - проценти.

Згідно умов підписаного сторонами паспорта споживчого кредиту строк кредитування - 30 днів; фіксована процентна ставка - 581,94% річних; загальні витрати за кредитом - 3 816 грн.; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) - 11 816 грн.

Відповідно до положень п.3.1. договору позивач на умовах договору та Правил надає клієнту грошові кошти у сумі, визначеній п. 5. договору, а клієнт в свою чергу зобов?язується повернути грошові кошти у встановлений цим договором строк та сплатити проценти згідно відсоткової ставки за кожен день користування, визначеної п. 5.3 даного договору. Кредит надається позичальнику на визначені ним особисто цілі.

Відповідно до п.5 договору загальний розмір кредиту становить 8 000 грн.

Згідно п. 4.3. договору клієнт зобов?язаний погасити заборгованість не пізніше останнього дня дії договору, зазначеного у п.п. 5 розділі 5 цього договору.

Відповідно до п.п.5 п.5 та п.8 договору заборгованість має бути сплачена до 24 березня 2020 року.

Відповідно до п.п. 11, 12 п. 5 договору базова процентна ставка становить 1,59% (в день). Процентна ставка у разі користування кредитом поза межами строку дії договору - 2,50% (в день).

Сторони погоджуються, що у випадку користування кредитом після дати погашення договору вказаної у пп.5 п.5 договору, умови щодо нарахування процентної ставки (п.11 п.5 договору) не застосовуються а застосовується розмір процентної ставки, визначений у п.п.12 п.5 договору. Під процентною ставкою, яка застосовується в разі користування кредитом поза межами строку дії договору, маються на увазі проценти в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України.

24 лютого 2020 року на виконання умов договору ТОВ «КФ.ЮА» було передано ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 8 000 грн., що підтверджується актом про видачу грошових коштів.

З наданої ТОВ «КФ.ЮА» картки обліку виконання договору вбачається, що станом на 12 липня 2024 року ОСОБА_1 на виконання умов договору 26 березня 2020 року було сплачено 801,90 грн., які зараховані на погашення процентів. На суму заборгованості в 11 014,10 грн. ТОВ «КФ.ЮА» було нараховано проценти поза межами строку дії договору за період з 25 березня 2020 року по 21 серпня 2020 року у розмірі 30000 грн., а також нараховано інфляційне збільшення за період з 25 березня 2020 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 1 988,78 грн.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що ОСОБА_1 у зв`язку з неналежним виконання умов кредитного договору допустив заборгованість в загальному розмірі 43 002,88 грн.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів частково не погоджується з наступних причин.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 652 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено, сторонами 24 лютого 2020 року укладено кредитний договір № 32, за умовами якого відповідачу було надано у кредит грошові кошти в сумі 8000 грн. строком на 30 днів (до 24 березня 2020 року) з встановленою процентною ставкою 1,59% в день. Оригінал зазначеного договору надано суду представником позивача. У договорі вказано всі анкетні дані відповідача, які відповідають дійсності та документам, що посвідчують його особу.

На підставі укладеного договору ОСОБА_1 24 лютого 2020 року отримав кошти в розмірі 8 000 грн., які не повернув після закінчення дії договору. За період дії договору нараховані відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 3 816 грн.

26 березня 2020 року ОСОБА_1 на виконання умов кредитного договору здійснив одноразово часткове погашення заборгованості у розмірі 801,90 грн., яка ТОВ «КФ.ЮА» була зарахована на погашення заборгованості за відсотками і така зменшилася до 3 014,10 грн.

Відповідач не спростував належними та допустимими доказами отримання ним кредитних коштів на підставі описаного вище кредитного договору.

З урахуванням встановленого, колегія суддів прийшла до висновку, що вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами в межах дії договору, нараховані відповідно до умов цього договору, підлягають до задоволення.

Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15, від висновку в якій не відступала Велика Палата Верховного Суду, зазначено, що за змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

У справі, яка переглядається, грошове зобов`язання у ОСОБА_1 перед ТОВ «КФ.ЮА» виникло 25 березня 2020 року, з моменту закінчення строку дії договору позики. Заявивши вимогу про стягнення інфляційних втрат, ТОВ «КФ.ЮА» не наводить жодних розрахунків боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення заборгованості, що позбавляє апеляційний суд можливості перевірити правильність такого розрахунку. Суд першої інстанції також не мав у своєму розпорядженні розрахунку такої заборгованості, що виключає можливість перевірити такий розрахунок на його правильність. Тому належить зробити висновок, що позов у цій частині до задоволення не підлягає.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, з огляду на принципи розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і відсотків річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери кредитора. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають правове значення, та, зокрема, зазначених критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

На суму заборгованості відповідача у розмірі 8 000 грн. позивач нарахував відсотки поза межами дії договору на підставі ст.625 ЦК України в розмірі 30 000 грн., що більше як у три рази перевищує суму основного боргу.

Враховуючи очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій, зокрема, у виді відсотків, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду у справі № 902/417/18 вважала справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи та наведеним вище критеріям відмовити у стягненні відсотків річних.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку, за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів. Тому в питаннях підстав для зменшення розміру штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд вирішує це питання на власний розсуд з огляду на конкретні обставини, якими обумовлене таке зменшення.

Встановлено, що відповідач є малозабезпеченою особою, внаслідок свого стану здоров`я може працювати тільки у спеціально створених умовах, є пенсіонером по інвалідності.

У постанові від 18 березня 2020 року Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи питання щодо зменшення розміру відсотків річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, врахувала фактичні обставини справи № 902/417/18.

Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18), від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) та від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19 (провадження № 12-42гс20).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що стягненню з позичальника на користь кредитодавця підлягає заборгованість за кредитом у розмірі 8 000 грн. та заборгованість за процентами в межах дії договору у розмірі 3 014,10 грн., всього: 11 014,10 грн. У зв`язку з чим оскаржене рішення суду першої інстанції належить змінити. Зміні підлягає і розмір судового збору (до 775,47 грн.).

Керуючись: ст. ст. 141, 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 серпня 2024 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» (м.Київ, вул. Сергієнка Івана, 18, ) заборгованість згідно договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №32 від 24 лютого 2020 року у розмірі 11 014, 10 грн. (одинадцять тисяч чотирнадцять грн. 10 коп.) та 775,47 грн. (сімсот сімдесять п`ять грн.47 коп.).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 28 січня 2025 року.

Головуючий -____________________Т.І.Приколота

Судді: ___________ Ю.Р. Мікуш _______________ Р.В. Савуляк