Справа № 473/3567/24
РІШЕННЯ

іменем України

"05" лютого 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Вуїва О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Москаленко С.Л., представниці відповідачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вознесенську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому вказувало, що 30 серпня 2018 року АТ «Альфа-Банк» уклало з ОСОБА_2 . Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до якої банк відкрив на користь позичальниці відновлювальну кредитну лінію з максимальним розміром в 200 000 грн та для користування кредитним лімітом надав останній міжнародну платіжну карту MC DEBIT WORLD зі строком дії 3 роки з моменту випуску, а відповідачка зобов`язалася щомісячно частинами повертати кредит у розмірі 5 % від суми заборгованості, але не менше 50 грн, а також сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 35,99 % річних від розміру заборгованості за кредитом.

22 лютого 2021 року ТОВ «ФК «Форт» уклало з АТ «Альфа-Банк» Договір факторингу №1, за яким АТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «ФК «Форт» за плату право грошової вимоги до ОСОБА_2 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору від 30 серпня 2018 року.

23 лютого 2021 року ТОВ «ФК «Форт» уклало з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» Договір факторингу №01-23-02/21, за яким ТОВ «ФК «Форт» відступило позивачу за плату право грошової вимоги до ОСОБА_2 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору від 30 серпня 2018 року.

Позичальниця свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 22 лютого 2021 року виникла заборгованість у загальному розмірі 56 232,61 грн, в тому числі:

- заборгованість за простроченим кредитом 47 158,85 грн;

- заборгованість за овердрафтом (несанкціонованим кредитом) 1 066,03 грн;

- заборгованість за процентами 6 707,73 грн;

- заборгованість за неустойкою (штрафом) 1 300 грн.

Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідачки у повному обсязі.

Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 02 вересня 2024 року вимоги ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» задоволено частково. Вказаним рішенням з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 30 серпня 2018 року, що утворилася станом на 22 лютого 2021 року, а саме заборгованість за простроченим кредитом у розмірі 41 007,48 грн, а також 5 208,02 грн судових витрат.

11 листопада 2024 року представниця відповідачки ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення та поновлення строку на подання вказаної заяви.

Своєю ухвалою від 13 листопада 2024 року суд поновив строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та призначив заяву про перегляд заочного рішення до розгляду.

27 листопада 2024 року суд постановив ухвалу про скасування заочного рішення та призначення справи до повторного розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

В судове засідання представник позивача Плачинда К.О. не з`явився, проте згідно наявної в матеріалах справи заяви просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

В судовому засіданні, яке проводилося без особистої участі відповідачки ОСОБА_2 , її представниця ОСОБА_1 позовні вимоги не визнала. Свої заперечення проти позову обґрунтовувала тим, що:

- позивач не довів належними та допустимими доказами факту укладення між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 кредитного договору, а також перехід прав та обов`язків за договором від первісного кредитора до позивача, що вказує на відсутність в останнього права на звернення з позовом до суду. Вказувала, що долучена до позову Оферта на укладення Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 30 серпня 2018 року не може вважатися окремим кредитним договором, оскільки не містить умов, що є істотними для договорів даного виду та не містить доказів акцептування її банком;

- матеріали справи не містять доказів, що підтверджують як факт перерахування кредитних коштів на кредитну картку позичальниці, так і сам факт видачі банком відповідачці кредитної картки (оскільки в наявній в матеріалах справи Оферті відсутні реквізити кредитної картки, що надавалася банком ОСОБА_2 );

- долучений до позову розрахунок заборгованості за кредитним договором є суперечливим, а розрахунки у ньому не відповідають умовам кредитного договору (згідно вказаного розрахунку заборгованість за кредитом перевищує розмір встановленого кредитного ліміту, а також включає нарахування, що не узгоджувалися сторонами договору та не передбачені умовами кредитного договору);

- нарахована заборгованість за кредитним договором не підтверджена належними доказами, а надана в цій частині виписка з рахунку позичальниці не відповідає вимогам законодавства щодо бухгалтерського обліку, зокрема не містить необхідних реквізитів для її ідентифікації, як бухгалтерського документа, що підтверджує рух коштів. Водночас, виписка є суперечливою та не узгоджується з умовами кредитного договору (включає нарахування, що не узгоджувалися сторонами договору (різноманітні комісії, страхові платежі тощо));

- надана позивачем банківська виписка та нарахована заборгованість є сумнівними, оскільки така заборгованість є подібною тій, що стягнута з відповідачки на підставі виконавчого напису нотаріуса за іншим кредитним договором;

- позивач звернувся з позовом до суду з пропуском встановленого строку позовної давності.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі представника позивача та відповідачки, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації та доказів для вирішення спору.

Заслухавши пояснення представниці відповідачки ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.

Зокрема, суд встановив, що 30 серпня 2018 АТ «Альфа-Банк» уклало з ОСОБА_2 . Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (шляхом акцептування банком оферти позичальниці), відповідно до якої банк відкрив на користь позичальниці відновлювальну кредитну лінію з максимальним розміром в 200 000 грн та для користування кредитним лімітом надав останній міжнародну платіжну карту MC DEBIT WORLD зі строком дії 3 роки з моменту випуску, а відповідачка зобов`язалася щомісячно частинами повертати кредит у розмірі 5 % від суми заборгованості, але не менше 50 грн, а також сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 35,99 % річних від розміру заборгованості за кредитом.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Суд встановив, що кредитний договір був укладений з дотриманням передбачених законом вимог (шляхом направлення позичальницею оферти на укладення правочину та акцептування пропозиції банком), підписаний сторонами правочину, містить усі умови, що є істотними для даного виду договорів, зокрема розмір кредиту, строк кредитування (що відповідає строку дії виданої кредитної картки), розмір плати за користування кредитом (процентів), порядок повернення кредиту, а тому доводи про протилежне не приймаються судом до уваги.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема, повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078, ч. 1 ст. 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ст. 514, ч. 1 ст. 1084 ЦК України).

22 лютого 2021 року ТОВ «ФК «Форт» уклало з АТ «Альфа-Банк» Договір факторингу №1, за яким АТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «ФК «Форт» за плату право грошової вимоги до ОСОБА_2 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору від 30 серпня 2018 року.

23 лютого 2021 року ТОВ «ФК «Форт» уклало з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» Договір факторингу №01-23-02/21, за яким ТОВ «ФК «Форт» відступило позивачу за плату право грошової вимоги до ОСОБА_2 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору від 30 серпня 2018 року.

Таким чином, з укладенням вказаних правочинів, до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», як фактора, перейшли усі права кредитора за кредитним договором від 30 серпня 2018 року, зокрема право на стягнення заборгованості у випадку неналежного виконання позичальницею умов кредитного договору.

Суд встановив, що АТ «Альфа-Банк», як первісний кредитор, належним чином виконав умови кредитного договору, зокрема відкрив на користь ОСОБА_2 кредитну лінію з встановленням кредитного ліміту. Для користування кредитом надав позичальниці окрему кредитну картку зі строком дії 3 роки.

Зі свого боку позичальниця умови договору належним чином не виконувала, у зв?язку з чим виникла заборгованість.

Ці обставини знайшли своє повне підтвердження копією банківської виписки з рахунку позичальниці.

При цьому, у своїх постановах від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 20 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц, від 22 квітня 2024 року у справі №559/1622/19 (та багатьох інших) Верховний Суд неодноразово зазначав, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Верховний Суд підкреслив, що п. 5.6 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Такого ж змісту норма закріплена у п. 62 «Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Тому Верховний Суд зробив висновок, що аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Форма клієнтських рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер клієнтського рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код Єдиного ідентифікатора Національного банку України (далі - ID НБУ) банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; сума вхідного залишку за рахунком; код ID НБУ банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); сума оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку (п. 61 «Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції на час формування наявної в матеріалах справи виписки, тобто на 08 квітня 2024 року)).

Наявна в матеріалах справи копія банківської виписки з клієнтського рахунку ОСОБА_2 (а.с. 26-30) повністю відповідає вимогам п. 61 Положення від 04 липня 2018 року №75, а тому підлягає прийняттю в якості доказу як факту виконання АТ «Альфа-Банк» умов кредитного договору в частині надання кредиту, так і доказу на підтвердження наявної заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, з матеріалів справи, зокрема розрахунку заборгованості та виписки з рахунку позичальниці вбачається, що станом на 22 лютого 2021 року нарахована позивачем заборгованість за кредитним договором становить 56 232,61 грн, в тому числі:

- заборгованість за простроченим кредитом 47 158,85 грн;

- заборгованість за овердрафтом (несанкціонованим кредитом) 1 066,03 грн;

- заборгованість за процентами 6 707,73 грн;

- заборгованість за неустойкою (штрафом) 1 300 грн.

Однак суд не в повній мірі погоджується з таким розрахунком та вважає частково обгрунтованими заперечення представниці відповідачки проти такого розрахунку у зв`язку з наступним.

Як вбачається з наданого розрахунку, до заборгованості за кредитним договором банк, окрім кредиту та процентів, включив інші платежі, зокрема неустойку (штраф).

Крім цього, протягом періоду кредитування первісний кредитор нараховував позичальниці щомісячну комісію за розрахунково-касове обслуговування, інші комісії (за обслуговування основної картки, за страховий пакет від фінансових ризиків тощо) та за рахунок внесених нею на виконання умов договору коштів здійснював часткове погашення вказаних комісій та неустойки.

Однак, зі змісту кредитного договору (копії Оферти на укладення Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії) вбачається, що окрім розміру кредитної лінії, узгодженої сторонами процентної ставки за користування кредитом він не містить умов щодо встановлення інших (в тому числі зазначених вище) платежів.

Додатково долучені позивачем до позову копія Анкети-заяви позичальниці та копія Паспорту споживчого кредиту також не містять вказаних умов.

При цьому, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2023 року у справі № 393/126/20 висловлено правовий висновок про те, що паспорт споживчого кредиту взагалі не може вважатися частиною кредитного договору, а є лише інформацією, необхідною позичальнику для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Доказів щодо узгодження та підписання сторонами кредитних відносин інших додаткових документів з встановленням умов щодо сплати комісій, неустойки матеріали справи не містять.

Однак, згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За встановленого, з відповідачки на користь позивача слід стягнути лише заборгованість за фактично отриманим нею кредитом (у тому числі овердрафтом), а також процентами, в той час як нараховані комісії, неустойка (штраф) не підлягають стягненню.

Оскільки наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості за кредитним договором дійсно не відображає реальну заборгованість, що ґрунтується на умовах договору, а тому в цій частині суд приймає виключно значення, відображені у копії банківської виписки з рахунку позичальниці.

Зокрема, з копії банківської виписки ОСОБА_2 (а.с. 26-30) шляхом здійснених судом математичних розрахунків встановлено, що за період кредитування, а саме з 30 серпня 2018 року до 22 лютого 2021 року здійснені наступні нарахування:

- позичальниця скористалася кредитними коштами у загальному розмірі 46 368,12 грн (на час вирішення спору це прострочена заборгованість за кредитом);

- за вказаний період банк здійснив нарахування процентів за користування кредитом у загальному розмірі 27 926,36 грн (на час вирішення спору це прострочена заборгованість за процентами);

- позичальниця на виконання умов кредитного договору внесла кошти у загальному розмірі 34 030 грн.

За встановлених обставин, враховуючи розмір нарахувань у вигляді простроченого кредиту (у тому числі овердрафту) та прострочених процентів (46 368,12 грн + 27 926,36 грн) за вирахуванням внесених позичальницею на погашення заборгованості коштів (34 030 грн), враховуючи передбачену ст. 534 ЦК України черговість погашення заборгованості за грошовим зобов`язанням (спочатку прострочені проценти, далі прострочена заборгованість за кредитом) заборгованість за кредитним договором складається виключно із заборгованості за простроченим кредитом у розмірі 40 264,48 грн.

В іншій частині твердження представниці відповідачки ОСОБА_1 щодо сумнівності заборгованості та відсутності її взаємозв?язку з кредитним договором від 30 серпня 2018 року ґрунтуються лише на припущеннях та не підтверджені необхідними доказами.

Що стосується тверджень представниці відповідачки про пропущення позивачем позовної давності, то суд вважає їх безпідставними, оскільки до березня 2020 року (останній платіж) ОСОБА_2 періодично сплачувала частину заборгованості за кредитним договором.

В той же час, згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається (та починається з початку) вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (зокрема шляхом сплати частини боргу).

Водночас, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 12 березня 2020 року на всій території України було введено карантин, який діяв до його скасування, тобто до 30 червня 2023 року.

Разом з тим, згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, з 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан, який діє і на час розгляду справи.

Водночас, згідно п.п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України:

-під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину;

-у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Таким чином, позивачем не пропущено позовну давність, а тому твердження про протилежне є хибними.

Тому з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» підлягає стягненню заборгованість за простроченим кредитом у розмірі 40 264,48 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача (згідно розміру задоволених позовних вимог) також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 2 168,05 грн судового збору.

Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 100 грн, то в цій частині суд виходить з наступного.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав суду копію Договору від 05 жовтня 2023 року №05-10/23, укладеного між ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» та адвокатом Макеєвим В.М., про надання правничої допомоги (у якому узгоджено оплату наданих адвокатських послуг в розмірі 1 000 грн за 1 годину роботи), а також копії документів, що містять перелік, детальний опис та сплачену вартість виконаних робіт, необхідних для надання правничої допомоги, зокрема: надання консультації, вартість послуги (1 год.) 1 000 грн; правовий аналіз документів, законодавства, судової практики, вартість послуги (3 год.) 3 000 грн; підготовка та подання позовної заяви, вартість послуги (3,1 год.) 3 100 грн, загальна вартість - 7 100 грн.

Дійсно, відповідно до вимог ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України суд в залежності від результату розгляду справи зобов`язаний розподілити між сторонами витрати на професійну правничу допомогу.

Проте у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.

Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором.

Даний спір є спором незначної складності, судова практика щодо яких є сталою і передбачуваною, справа не передбачає необхідності виконання значного обсягу дій та робіт, необхідних для її підготовки та розгляду.

Отже, зважаючи на категорію даної справи, яка є нескладною, враховуючи усталену практику, суд вважає, що визначені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є завищеними і не являються співмірними, обґрунтованими і пропорційними об`єму здійсненої роботи та наданої послуги, складності справи, а тому (з урахуванням розміру задоволених позовних вимог) дійшов висновку про необхідність зменшення розміру відшкодування витрат на правничу допомогу до 3 000 грн.

Тому, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідент. номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (м. Київ, пл. Солом`янська, 2; ) заборгованість за кредитним договором від 30 серпня 2018 року, що утворилася станом на 22 лютого 2021 року, а саме - заборгованість за простроченим кредитом у розмірі 40 264 (сорок тисяч двісті шістдесят чотири) гривні 48 копійок, а також 5 168 (п`ять тисяч сто шістдесят вісім) гривень 05 копійок судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10 лютого 2025 року.

Суддя: О.В. Вуїв