Житомирський апеляційний суд
Справа №291/99/23 Головуючий у 1-й інст. Митюк О. В.
Категорія 70 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №291/99/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 07 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Митюк О.В.

в с т а н о в и в:

У січні 2023 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просила змінити спосіб і розмір стягнення аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з твердої грошової суми, в розмірі 2 000,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на кожну дитину окремо, на частки всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

На обґрунтування позову вказувала, що із 25 жовтня 2014 року по 06 березня 2019 року перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають двох дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 19.03.2019 року у справі №291/249/19 з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 2 000,00 грн. щомісяця на кожну дитину.

На даний час діти проживають з нею та перебувають на її утриманні, матеріальний стан її змінився, оскільки зросли витрати на утримання дітей у зв`язку із зростанням цін на продукти та одяг, а також підвищився прожитковий рівень на дітей відповідного віку.

Відповідач є працездатним, однак він має від другого шлюбу малолітню дитину, тому просила стягнути аліменти у розмірі частки всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 07 жовтня 2024 року позов задоволено. Змінено спосіб стягнення аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 19.03.2019 року (справа №291/249/19) з твердої грошової суми 2 000 грн. на кожну дитину окремо, щомісячно, на частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що після розірвання шлюбу із ОСОБА_1 він одружився вдруге, в якому має доньку - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Тобто, на даний час у нього на утриманні знаходиться дружина та малолітня донька від другого шлюбу, яких він утримує, і його дохід фактично повинен розподілятися на трьох осіб, цінностей та банківських вкладів він також не має. Станом на сьогоднішній день, відповідач не має у власності будь-якого нерухомого майна. Також має потребу у лікуванні та потребуватиме значних сум коштів на його проходження, а також на купівлю лікарських препаратів.

Позивачем будь-яких доказів матеріального стану відповідача з часу встановлення йому аліментних зобов`язань, а також інформації про щомісячні доходи як платника аліментів, так і одержувача аліментів, матеріальних потреб дитини, її стану здоров`я, надано не було, хоча це є її процесуальним обов`язком.

Доводи ОСОБА_1 не є підставою для задоволення вимог про зміну способу стягнення аліментів у спосіб, визначений у позовній заяві, оскільки сам по собі факт наявності інфляції не може бути підставою для задоволення заявлених позовних вимог, а є підставою для проведення індексації розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, у порядку, передбаченому чинним законодавством.

Матеріали справи не містять інформації чи зверталася позивачка до державної виконавчої служби з відповідною заявою щодо проведення індексації аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі, відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, враховуючи вищевказані зміни та положення Закону України від 17.05.2016 «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі».

Враховуючи, що належних та допустимих доказів наявності обставин зміни матеріального або сімейного стану сторін, їх стану здоров`я, інших обставин, які відповідно до ст. 192 СК України є підставою для зміни способу стягнення аліментів та їх розміру, а також доказів наявності у платника аліментів відповідного доходу для визначення розміру аліментів в частці від такого доходу позивачкою не надано, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про задоволення позовних вимог.

Судом першої інстанції також порушено норми процесуального права, оскільки суд першої інстанції був зобов`язаний зупинити провадження у справі №291/99/23 до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.

Позивач правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалася.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що сторони перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 25.10.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ружинського районного управління юстиції у Житомирській області (а.с.11а).

Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.10-11).

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 06.03.2019 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.12).

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 19.03.2019 року з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі, у розмірі 2000,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на кожну дитину окремо, починаючи з 18.02.2019 і до досягнення дітьми повноліття, сином ОСОБА_5 - до ІНФОРМАЦІЯ_5 , дочкою ОСОБА_6 - до ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.14-16) .

20 жовтня 2020 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , яке видане 20.10.2020 року Ружинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) (а.с.101).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , яке видане 20.10.2020 року Ружинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), у відповідача ОСОБА_2 народилася донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.102).

Згідно довідки №15/59-2023 року від 08.03.2023 року Управління поліції особливого призначення (штурмовий полк « ІНФОРМАЦІЯ_7 ») Департаменту особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_8 » вбачається, що лейтенант поліції ОСОБА_2 із 20.02.2023 року по теперішній час перебуває на посаді інспектора взводу №5 роти №2 батальйону №1 полку особливого призначення № НОМЕР_5 (штурмовий полк « ІНФОРМАЦІЯ_7 ») Департаменту особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_8 » (міжрегіональний територіальний орган) (а.с.31).

Відповідно до довідки №3671/59/16-2024 року від 28.05.2024 року Управління поліції особливого призначення №1 (штурмовий полк « ІНФОРМАЦІЯ_7 ») Департаменту особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_8 » вбачається, що старший лейтенант поліції ОСОБА_2 із 16.02.2023 року по теперішній час перебуває на посаді інспектора взводу №5 роти №2 батальйону №1 полку особливого призначення №1 (штурмовий полк « ІНФОРМАЦІЯ_7 ») Департаменту особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_8 ». З 10.07.2023 року по 07.03.2024 року та з 15.04.2024 року по теперішній час знаходиться у Донецькій та Луганській областях для виконання розпоряджень, спрямованих для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держав у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України (а.с.99).

Із довідки про склад сім`ї №628 від 28.05.2024 року, яка видана Ружинською селищною радою Бердичівського району Житомирської області ОСОБА_2 вбачається, що до складу сім`ї, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 входить: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.100).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що, враховуючи пріоритетність інтересів дітей, на утримання яких стягуються аліменти, матеріальне становище позивача та відповідача, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, слід змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача щомісячно аліменти у розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статі 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до положень статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного.

Апеляційний суд також враховує, що з віком потреби дітей зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживають діти, на їх утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку, є загальновідомими та не потребують доказування.

Суд першої інстанції, оцінивши докази по справі в їх сукупності, правильно констатував, що встановлений розмір аліментів рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 19.03.2019 року, є недостатнім і не забезпечує прав дітей на належний рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Виходячи з викладеного, враховуючи, що розмір аліментів, які стягнуті з відповідача, є недостатнім для утримання дітей, приймаючи до уваги, що неповнолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дорослішають, збільшуються їх потреби, враховуючи, що спільні діти сторін проживають разом із матір`ю, відтак саме на неї лягає основний тягар по їх утриманню та вихованню, у свою чергу відповідач є працездатним, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів до повноліття дітей з твердої грошової суми у розмірі 2 000,00 грн на кожну дитину на частину на двох дітей з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом першої інстанції враховано, що 20.10.2020 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 , в якому у них ІНФОРМАЦІЯ_10 народилася донька ОСОБА_9 .

Доказів того, що відповідач має потребу у лікуванні та потребуватиме значних сум коштів на його проходження, а також на купівлю лікарських препаратів, матеріали справи не містять, що свідчить про необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права, оскільки суд першої інстанції був зобов`язаний зупинити провадження у справі до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

22 травня 2023 року ОСОБА_2 подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення військового стану.

Ухвалою Ружинського районного суду Житомирської області від 27 березня 2024 року у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження по справі відмовлено.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Реалізація завдання цивільного судочинства, визначеного статтею 2 ЦПК України, та ефективне поновлення порушеного (невизнаного, оспорюваного) права неможливе без дотримання судом встановлених законом строків розгляду та вирішення справи.

Частиною 3 статті 2 ЦПК України передбачено, що однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено розумність строків розгляду справи судом.

Вимога щодо дотримання розумного строку розгляду справи спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту, а відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

Зупинення провадження у справі - це врегульована законом й оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, до моменту, коли ці обставини перестануть існувати або будуть вчинені необхідні дії.

Тобто інститут зупинення судового провадження застосовується не просто у зв`язку із виникненням підстав, передбачених процесуальним законом, а обумовлюється наявністю обставин, які створюють об`єктивні перешкоди для здійснення судового розгляду.

Обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду, викликаний наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи в стані невизначеності, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

На підставі пункту 2 частини 1 статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 2 частини 1 статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно довідки №15/59-2023 року від 08.03.2023 року Управління поліції особливого призначення (штурмовий полк « ІНФОРМАЦІЯ_7 ») Департаменту особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_8 » вбачається, що лейтенант поліції ОСОБА_2 із 20.02.2023 року по теперішній час перебуває на посаді інспектора взводу №5 роти №2 батальйону №1 полку особливого призначення № НОМЕР_5 (штурмовий полк « ІНФОРМАЦІЯ_7 ») Департаменту особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_8 » (міжрегіональний територіальний орган) (а.с.31).

Суд першої інстанції виходи із того, що надана довідка не містить інформації про переведення на воєнний стан або залучення до виконання завдань у зоні бойових дій військовою частиною, в якій відповідач перебуває на військовій службі, не надано підтвердження перебування його у зоні бойових дій.

За таких обставин, на час вирішення вказаного клопотання березень 2024 року в суду були відсутні відомості щодо безпосередньої участі ОСОБА_2 у бойових діях, що відповідно позбавляло його можливості брати участь у розгляді справи.

29 травня 2024 року ОСОБА_2 повторно подав клопотання про зупинення провадження по справі до закінчення військового стану, яке за своїм змістом є аналогічним клопотанню від 22 травня 2023 року.

Суд першої інстанції ухвалою від 07 жовтня 2024 року повернув клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі, оскільки відповідачем подано клопотання для вирішення питання, яке вже вирішено судом, суд розцінює дії відповідача, як такі, що суперечать завданню цивільного судочинства та мають ознаки зловживанням процесуальними правами, тому, в силу вимог ч. 3 ст. 44 ЦПК України, тому вважав за можливе повторно подане клопотання про зупинення провадження у справі, повернути відповідачу.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що розгляд справи стосується захисту, в першу чергу, прав та інтересів спільних дітей сторін спору.

За таких обставин інститут зупинення провадження у справі не може бути застосований у цій справі на шкоду інтересам неповнолітніх дітей, меті цього інституту та принципам цивільного судочинства.

Інші доводи скарги є такими, що не дають підстав вважати, що рішення не відповідає матеріалам справи, встановленим фактичним обставинам та вимогам матеріального та процесуального закону. Перевіривши їх, суд не знаходить такими, що дають підстави для скасування судового рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є, зокрема, справи про зміну способу стягнення аліментів (п. 3 ч. 6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України,суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 07 жовтня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 04 лютого 2025 року.

Головуючий Судді