Справа № 127/9845/24
Провадження 2/127/1191/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю: секретаря судового засідання Остапенко І.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

адвоката позивача Усова Ю.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

адвоката відповідача Шиманського В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди.

Позов мотивований тим, що позивач є власником земельної ділянки площею 0, 0596 га, кадастровий номер :03:022:0389, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Дану земельну ділянку позивач використовує як дачу, в основному в теплу пору року. 20.11.2023 позивач виявив, що зелені насадження, які росли на його ділянці у тій частині, яка межує із земельною ділянкою, якою користується ОСОБА_2 , були знищені шляхом їх зрізання, а залишки цих зелених насаджень були розкидані по ділянці. Того ж дня позивач звернувся до Відділу поліції № 1 Вінницького районного УП ГУНП у Вінницькій області із заявою, у якій просив розібратися з приводу знищення зелених насаджень, що росли на території його домоволодіння. 11.12.2023 з поліції на адресу позивача був надісланий лист із відповіддю на його звернення, з якої вбачається, що в ході перевірки заяви було встановлено, що зелені насадження були знищені ОСОБА_2 і рекомендовано вирішувати спірні питання із ним мирним шляхом або в суді, оскільки у стосунках із ним вбачаються «ознаки цивільно-правових відносин». Філією «Вінницялісозахист» ДСЛП «Київлісозахист» визначено перелік насаджень, які були знищені із зазначенням про їх стан. Згідно із висновком експертного дослідження Вінницького НДЕКЦ від 07.03.2024, завдана шкода внаслідок незаконної порубки дерев на земельній ділянці кадастровий номер :03:022:0389 становить 96 416, 07 гривень.

Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогами про стягнення на його користь з відповідача майнової шкоди в розмірі 96 416, 07 гривень та понесенних ним судових витрат.

Ухвалою суду від 02.04.2024 вищевказану заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом; роз`яснено наслідки ненадання заяв по суті справи у встановлений судом строк без поважних причин.

07.05.2024, у строк встановлений вищевказаним судовим рішенням, від адвоката відповідача на адресу суду надійшов відзив із викладеними у ньому запереченнями щодо задоволення позовних вимог. Так, адвокат відповідача зазначив, що позивачем не надано доказів того, що він є власником земельної ділянки, обрізка дерев на якій, стала наслідком спричинення шкоди, яка є предметом спору у даній справі. Також позивачем не надано доказів на підтвердження причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача.

Від позивача відповідь на відзив на адресу суду не надходила.

В ході розгляду справи судом встановлено недоцільність розгляду справи у спрощеному позовному провадженні, у зв`язку із чим 28.05.2024 судом було постановлено ухвалу розгляд справи у порядку загального позовного провадження, замінивши засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Також ухвалою суду від 28.05.2024 задоволено клопотання адвоката відповідача про виклик в судове засідання свідків та допит відповідача як свідка.

Ухвалою суду від 25.07.2024 з Комунального підприємства «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» було витребувано матеріали інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

07.08.2024 на адресу суду надійшли витребувані докази по справі.

19.08.2024 судом приєднано до матеріалів справи докази, надані адвокатом позивача в засіданні, і прийнято їх до розгляду, про що постановлено відповідну ухвалу не виходячи до нарадчої кімнати, яка занесена до протоколу засідання.

Ухвалою суду від 19.08.2024 підготовче провадження було закрито і призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 31.10.2024 з Відділу поліції № 1 Вінницького районного управління поліції Головного управління поліції у Вінницькій області НПУ витребувано матеріали перевірки звернення ОСОБА_1 за № 13931 від 20.11.2023 у повному обсязі.

14.11.2024 на виконання вимог вищевказаного судового рішення судом отримано повідомлення, що витребувані матеріали з Відділу поліції № 1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області НПУ направлено до Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області НПУ, де їх зареєстровано за № 18108 від 20.11.2023.

Ухвалою суду від 19.11.2024 з Вінницького районного управління поліції Головного управління поліції у Вінницькій області НПУ витребувано матеріали перевірки звернення ОСОБА_1 за № 18108 (№ 13931) від 20.11.2023 у повному обсязі.

04.12.2024 на виконання вимог вищевказаного судового рішення надійшли витребувані судом докази.

16.12.2024 судом задоволено клопотання адвоката позивача про повторний допит свідка ОСОБА_3 , про що постановлено відповідну ухвалу не виходячи до нарадчої кімнати, яка занесена до протоколу засідання.

В судовому засіданні позивач та його адвокат підтримали позовні вимоги, аргументуючи мотивами, викладеними у позовній заяві та просили їх задовольнити.

Відповідач та його адвокат заперечували щодо задоволення позовних вимог, аргументуючи мотивами, викладеними у відзиві.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори Малою Н.С. 23.06.2022, належить частка житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 . (а.с. 53-54, 61-62)

Згідно із ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.

Вищевказане будинковолодіння розташоване на земельній ділянці, право власності на яку станом на час звернення до суду зареєстроване не було.

Однак, як вбачається з матеріалів інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , досліджених в судовому засіданні, в 1994 році під будівництво вищевказаного будинку було виділено земельну ділянку площею 600 кв.м., яку передано в безстрокове користування.

У відповідності до ч. 13 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду, єдиний майновий комплекс), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у постійному користуванні, особами, які не можуть набувати земельну ділянку на такому праві, вони набувають таку земельну ділянку із земель державної або комунальної власності у власність або оренду. Набувач права власності на такий об`єкт зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування із заявою про передачу йому у власність або оренду земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу.

На самостійне господарювання на землі, набуття у власність посівів і насаджень сільськогосподарських та інших культур, виробленої продукці ї, на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом , мають право землекористувачі у відповідності до ст. 95 ЗК України.

За змістом ст. 79 ЗК України і ч. 3 ст. 373 ЦК України право власності на поверхневий (ґрунтовий) шар земельної ділянки, а також на багаторічні насадження, які на ній знаходяться в її межах, поширюється в разі наявності права власності на цю земельну ділянку.

У відповідності до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Посилання позивача, як на підтвердження належності йому на праві власності вищевказаної земельної ділянки, на витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 29.06.2022 є безпідставним й необґрунтованим. (а.с. 6) Так, витяг з Державного земельного кадастру це документ, що містить інформацію про земельну ділянку та підтверджує внесення даних земельної ділянки до державного земельного кадастру. Як вбачається із наданого позивачем витягу, він не містить відомостей про власників (користувачів) земельної ділянки кадастровий номер :03:022:0389, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Такі відомості про земельну ділянку, визначені ч. 2 ст. 30 Закону України «Про Державний земельний кадастр», можуть міститься у витягу, враховуючи положення ч. 2 ст. 15 цього Закону, лише в разі наявності зареєстрованих речових прав на таке майно відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отримання позивачем даного витягу також не свідчить про його право власності на земельну ділянку, адже витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку у відповідності до ч. 8 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» надається безоплатно заявнику на підтвердження державної реєстрації земельної ділянки. При цьому державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку за заявою осіб, визначених ч. 3 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр». У відповідності до ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження». Як вбачається із наданого позивачем витягу, інформація про зареєстроване право на вищевказану земельну ділянку в Державному земельному кадастрі відсутня.

Судом встановлено, що позивач зареєстрував право власності на вищевказану земельну ділянку після відкриття провадження у даній справі на підставі рішення ВМР № 2372 від 28.06.2024. (а.с. 96-97)

Тому, враховуючи вищевикладене, посилання позивача на норми ст.ст. 317, 319, 321, 373, 386 ЦК України і ст. 79 ЗК України в обґрунтування своїх вимог, як на правову підставу звернення до суду, є безпідставними.

Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Також судом встановлено в ході розгляду справи, що вищевказана земельна ділянка межує, зокрема, із земельною ділянкою, якою користується відповідач. Дані обставини були визнані учасниками справи. При цьому суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Тому, у відповідності до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України, ці обставини не потребують доказуванню.

20.11.2023 позивач виявив, що зелені насадження, які росли на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , були знищені шляхом їх зрізання, а залишки розкидані по ділянці. У зв`язку із чим 20.11.2023 позивач звернувся до Відділу поліції № 1 Вінницького районного УП ГУНП у Вінницькій області. (а.с. 7)

У ході розгляду справи судом було оглянуто і досліджено матеріали перевірки звернення ОСОБА_1 за № 18108 (№ 13931) від 20.11.2023, надані суду Вінницьким районним управлінням поліції ГУП у Вінницькій області НПУ на виконання вимог ухвали суду від 19.11.2024. Так, із даних матеріалів вбачається, зокрема, що в ході перевірки повідомлення позивача від 20.11.2023 було опитано мешканців АДРЕСА_3 , зокрема ОСОБА_2 , які повідомили, що за земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_4 ( АДРЕСА_5 , ніхто не доглядає близько десяти років, дерева у занедбаному й аварійному стані, які несли загрозу під час сильного вітру руйнуванню, що могло призвести до обриву високовольтного проводу, чим завдати мешканцям цієї вулиці шкоди. Із рапорту поліцейського С.Подгорного від 30.11.2023 вбачається, що ОСОБА_1 повідомив, що у знищенні дерев він підозрює свого сусіда ОСОБА_4 . В рапорті від 03.12.2023 ОСОБА_5 вказав, що за даних обставин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вбачаються ознаки цивільно-правових відносин. Про результати розгляду звернення позивача було повідомлено і рекомендовано, зокрема, звернутись до суду.

Філією «Вінницялісозахист» ДСЛП «Київлісозахист» визначено перелік насаджень, які були знищені на земельній ділянці, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , із зазначенням про їх стан, про що видано відповідну довідку № 01-05 від 22.02.2024. (а.с. 11)

Згідно висновку експертного дослідження Вінницького НДЕКЦ МВСУ № ЕД-19/102-24/4123-ЕК від 07.03.2024, сума завданої шкоди ОСОБА_1 внаслідок незаконної порубки дерев в кількості 7 штук становить 96 416, 07 гривень. (а.с. 13-15)

Водночас, адвокат відповідача вказав, що вищевказаний висновок не є належним та допустимим доказом, оскільки у ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і що він підготовлений для подання до суду.

Так, ч. 3 ст. 102 ЦПК України передбачено, що висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Також, ч. 1 ст. 106 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Відповідно до ч. 1 ст. 107 ЦПК України матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням.

Частиною 6 ст. 106 ЦПК України визначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно із ч. 5 ст. 106 ЦПК у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Разом з тим, у висновку експертного дослідження № ЕД-19/102-24/4123-ЕК від 07.03.2024 не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду.

Отже, суд прийшов до висновку, що вищевказаний висновок експертного дослідження не є належним та допустимим доказом у даній справі.

Вищевказане узгоджується із правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.12.2019 по справі № 522/1029/18.

Клопотання про призначення судової експертизи від учасників справи не надходили.

В судовому засіданні в якості свідка було допитано ОСОБА_6 , яка повідомила, що є сусідкою позивача та відповідача. Свідок зазначила, що земельна ділянка позивача занедбана, сусіди неодноразово звертались до нього з проханням обрізати дерева, розташовані на його ділянці, які перебувають в аварійному стані, оскільки вони ростуть поруч із високовольтною лінією електропередач, і навіть пропонували йому допомогу навести лад на ділянці. Однак прохання були проігноровані ОСОБА_1 . Також свідок зазначила, що особисто зверталась до голови квартального комітету з цього приводу. Свідок повідомила, що безпосередньо не була свідком обрізання дерев на ділянці позивача. Проте повідомила, що коли йшла з роботи в листопаді 2023 року близько 17 год., то їй назустріч проїхала машина, яка від`їхала від будинку позивача, яка «може піднімати людину». Свідок зауважила, що «служби» неодноразово проводили обрізку дерев по вулиці. Також свідок повідомила, що особисто з дозволу ОСОБА_1 зрізала на його ділянці одну черешню та одну шовковицю. Свідок зазначила, що вона не бачила щоб ОСОБА_2 здійснював обрізку дерев на ділянці позивача.

Також в судовому засіданні в якості свідка було допитано ОСОБА_3 , який повідомив, що проживає у АДРЕСА_6 років, знає і позивача, і відповідача. Свідок повідомив, що особисто бачив, коли обрізались дерева, які ростуть на ділянці позивача. Зазначив, що як колишній головний енергетик він зрозумів, що обрізка проводилась працівниками РЕСу, які повинні це робити вздовж високовольтної лінії (машина була із люлькою), однак однозначно стверджувати, що це були працівники РЕСу він не може. Свідок вказав, що в цей час ОСОБА_2 перебував поруч із ним, дерев не зрізав. Свідок зауважив, що був очевидцем обрізки лише горіхів, обрізку інших дерев він не бачив. Також свідок зазначив, що він та інші сусіди неодноразово зверталися до ОСОБА_1 і його покійного брата навести лад на ділянці, обрізати дерева.

У ході повторного допиту в якості свідка ОСОБА_3 , останній зокрема повідомив, що не говорив поліцейському, що: «Ми із сусідами вирішили зрізати дерева». Свідок зауважив, що є інвалідом по зору, тому не може самостійно писати і читати.

В судовому засіданні в якості свідка було допитано ОСОБА_7 , яка повідомила, що є головою квартального комітету, до обслуговування якого входить АДРЕСА_3 , з 2004 року. Свідок зазначила, що обставини обрізки дерев на ділянці позивача їй невідомі, проте їй відомо щодо гілля. Так свідок зазначила, що до неї звернулась ОСОБА_6 щодо занедбаності земельної ділянки ОСОБА_1 , а також неодноразово звертались ОСОБА_2 і працівники електромереж, зокрема в 2022, в 2023 році, щодо необхідності обрізки ОСОБА_1 дерев. Свідок зазначила, що працівники електромереж повідомили, що самостійно проведуть обрізку дерев. Також свідок повідомила, що майстер їй сказав, що вони обрізали дерева (2022-2023 роки, точно не пам`ятає), але більше цього робити не будуть і просили сказати мешканцю. Свідок зауважила, що на сайті є графіки обрізки гілля «в дротах»; обрізка проводиться щорічно. Також свідок зауважила, що мова йде про гілля, що росло на ділянці ОСОБА_1 і виходило за її межі на дорогу загального користування. Свідок вказала, що їй невідомо чи обрізав ОСОБА_2 дерева на земельній ділянці ОСОБА_1 .

У судовому засіданні в якості свідка було допитано ОСОБА_8 , який повідомив, що є працівником поліції, який проводив перевірку за зверненням ОСОБА_1 . Свідок зазначив, що ОСОБА_1 повідомив, що на його земельній ділянці було зрізано дерева. Під час спілкування із мешканцями прилеглих вулиць до ділянки ОСОБА_1 , вони повідомили, що неодноразово звертались до ОСОБА_1 з прохання облагородити ділянку й пообрізати дерева. Свідок повідомив, що оглядав ділянку ОСОБА_1 візуально й бачив обрізані дерева вздовж високовольтної лінії, а щодо дерев, розташованих на межі земельних ділянок ОСОБА_9 і ОСОБА_10 вказав, що бачив зрізане гілля, а сама земельна ділянка занедбана, будинок напівзруйнований. Свідок зазначив, що ОСОБА_1 повідомив його, що підозрює ОСОБА_2 через конфлікт між ними, у зв`язку із чим він у своїй відповіді за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 й вказав, що він вбачає ознаки цивільно-правових відносин між ними. Свідок вказав, що в ході перевірки не було встановлено те, що ОСОБА_2 зрізав дерева на ділянці ОСОБА_1 . Водночас сусіди повідомляли, що виїзжала «служба».

Також в судовому засіданні в якості свідка було допитано відповідача ОСОБА_2 за його згодою, який повідомив, що між ним та позивачем мала місце конфліктна ситуація щодо лівньовки, яка знаходиться на межі земельної ділянки ОСОБА_1 і земельної ділянки його батька ОСОБА_11 , який є її власником. Свідок зазначив, що не бачив безпосередньо коли зрізались дерева на ділянці ОСОБА_1 , однак бачив коли вже після обрізки розчищали. Свідок повідомив, що позивач його звинуватив в обрізці дерев на його ділянці, але він повідомив ОСОБА_1 , що не робив цього. Також свідок повідомив, що восени 2023 року повертався додому з роботи і бачив здійснення обрізки дерев по АДРЕСА_3 вздовж високовольтної лінії електропередач; бачив, що машина із написом «Аварійна», працювало декілька людей, які на його питання відповіли, що здійснюють щорічну обрізку. Свідок вказав, що він разом із сусідом ОСОБА_3 спостерігали за процесом, щоб не було пошкоджено майно. Свідок повідомив, що обрізка дерев здійснювалась не лише у ОСОБА_1 , а вздовж усієї вулиці. Свідок зазначив, що після цього, через деякий час (приблизно кілька тижнів), до нього прийшов дільничний, якому він повідомив те саме, що й суду. Свідок вказав, що не обрізав жодних насаджень на ділянці позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Тому, при оцінці показань свідків судом проаналізовано процес формування, збереження і передачі відомостей свідками.

Судом прийнято до уваги, що свідки надавали покази, посилаючись на інформацію, якою володіють особисто, а не з чужих слів. Покази свідків не узгоджуються з поясненнями позивача, однак не суперечать матеріалам справи. Тому судом прийнято до уваги покази свідків.

Позивач вважає, що йому, як власнику земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , незаконними діями відповідача спричинено майнову шкоду, яка підлягає відшкодуванню.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви , а відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Також, судом в ухвалі від 02.04.2024 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями.

Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши письмові пояснення викладені в заявах по суті справи та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи наведене, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню.

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Згідно із ч. 1 і ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного звязку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

В ході розгляду справи позивачем не доведено належними та достатніми доказами протиправність поведінки та/або дій відповідача та причинний зв`язок такої поведінки та/або дій із заподіяною шкодою.

Оцінюючи досліджені в ході розгляду справи докази у їх сукупності, суд прийшов до переконання у відсутності причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками. Таким чином, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, судом не встановлено наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення.

Таким чином суд прийшов до висновку, що в даному випадку, відсутні підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення на його користь із відповідача майнової шкоди в розмірі 96 416, 07 гривень, оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем слід залишити за ним.

Щодо понесених відповідачем судових витрат, то його адвокат в засіданні до закінчення судових дебатів у справі заявив про неможливість подання доказів, що підтверджують розмір понесених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу з поважних причин, а тому просив суд вирішити дане питання після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно із ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно із ч. 2 і ч. 3 ст. 246 ЦПК України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог, у зв`язку із чим, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст. 270 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі і в тому самому порядку, що й судове рішення.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне встановити відповідачу п`ятиденний термін після ухвалення рішення по суті позовних вимог для надання суду доказів щодо розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу і призначає судове засідання для вирішення питання про судові витрати.

До ухвалення рішення у справі відповідач та його адвокат не повідомили суд про неможливість надання доказів, що підтверджують розмір понесених інших витрат, крім витрат відповідача на професійну правничу допомогу; про причини неможливості надання таких доказів. Отже, доказів понесення відповідачем інших судових витрат суду не надано.

Враховуючи вищенаведене та керуючись Конституцією України, ст.ст. 3, 11, 12, 15, 16, 22, 373, 377, 1166 ЦК України, ст.ст. 79, 120, 125, 152 ЗК України, ст.ст. 2, 4, 10-13, 76-83, 89, 90, 106, 110, 133, 141, 229, 235, 238, 246, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди в розмірі 96 416, 07 гривень відмовити.

Судові витрати залишити за ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (до 27.01.2025) надати суду докази щодо розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 06 лютого 2025 року о 09 год. 00 хв. в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області за адресою: 21050, м. Вінниця, вул. Грушевського, 17 (зал судових засідань № 17).

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку заява залишається без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_7 .

ОСОБА_2 : ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_8 .

Рішення суду складено 30.01.2025.

Суддя