БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/2991/24
провадження № 2/361/3306/24
РІШЕННЯ

Іменем України

28 січня 2025 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Петришин Н.М.,

за участю секретаря Іванової К.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОСОБА_2 із позовом про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 26 листопада 2016 року між сторонами зареєстровано шлюб. Від шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2024 року у справі № 361/8341/23 шлюб між сторонами розірвано. У період перебування в шлюбі, а саме у 2019 року придбано автомобіль марки «Opel», моделі «ASTRA», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який в силу ст. 60 Сімейного кодексу України є спільною сумісною власністю подружжя. На даний час вищевказаний транспортний засіб зареєстровано за ОСОБА_1 , але останній знаходиться в користуванні відповідача ОСОБА_2 07 березня 2024 року позивач зверталася до відповідача із заявою про досудове врегулювання спору та пропонувала сплатити їй грошову компенсацію в розмірі половини ринкової вартості автомобіля, а транспортний засіб передати у власність відповідача. Згідно висновку експерта № 067/24 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження з визначення ринкової вартості транспортного засобу, вартість автомобіля Opel ASTRA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 228 575,17 грн. Таким чином, половина вартості спірного транспортного засобу становить 114 287,59 грн. Оскільки на даний час сторони не досягли згоди щодо суми компенсації половини вартості автомобіля, строку компенсації та порядку користування спільним майном, позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати автомобіль марки «Opel», моделі «ASTRA», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю подружжя; стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію, що становить 1/2 частину вартості вищевказаного транспортного засобу в розмірі 114 287,59 грн.; а також припинити право ОСОБА_1 на частку у праві спільної сумісної власності на спірний автомобіль, з дня отримання останньою від ОСОБА_2 грошової компенсації.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

26 березня 2024 року до суду надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна.

Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2024 року відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

07 серпня 2024 року до суду найшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою суду від 14 серпня 2024 року зустрічну позовну заяву об`єднано в одне провадження з первісними позовними вимогами, вирішено перейти до загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 28 січня 2025 року провадження у справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна закрито у зв`язку з надходженням заяви ОСОБА_2 про відмову від позову.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, повідомлявся належним чином. 28 січня 2025 року до суду надійшла заява ОСОБА_2 про визнання позову ОСОБА_1 , в якій останній просив розгляд справи за його відсутності.

Обставини справи, що встановлені судом

З копії рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2024 року у справі № 361/8341/23 видно, що 26 листопада 2016 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на « ОСОБА_5 ».

Від спільного подружнього життя у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 06 травня 2017 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Вищевказаним рішенням суду від 08 лютого 2024 року у справі № 361/8341/23 шлюб між сторонами розірвано.

З матеріалів справи вбачається, що 29 жовтня 2019 року, тобто у період перебування у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , за позивачем ОСОБА_1 зареєстровано транспортний засіб марки «Opel», моделі «ASTRA», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Відповідно до висновку експерта № 067/24 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження з визначення ринкової вартості транспортного засобу, складеного 01 квітня 2024 року судовим експертом Коваль І.М., ринкова вартість автомобіля Opel ASTRA, державний номер НОМЕР_1 станом на дату проведення дослідження становить 228 575,17 грн.

Мотиви, з яких виходить суд, ти застосування норм права, що регулюють дані правовідносини

Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Ст. 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до абзацу першого п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Зі змісту п.п. 23, 24 вищевказаної постанови вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України).

При цьому суд також враховує правові позиції з аналогічних спорів, в яких роз`яснено, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Також, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у сторін народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2024 року шлюб між сторонами розірвано.

Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі сторонами придбано транспортний засіб марки «Opel», моделі «ASTRA», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстровано 29 жовтня 2019 року за позивачем ОСОБА_1 .

Так, позивач заявляє вимоги щодо визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя, стягнення із відповідача грошової компенсації у розмірі 114 287,59 грн., що становить 1/2 частину вартості спірного транспортного засобу, а також припинення права власності позивача на частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль, з дня отримання нею грошової компенсації від відповідача.

На підтвердження вартості спірного транспортного засобу позивачем ОСОБА_1 подано до суду висновок судового експерта Коваль І.М. № 067/24 від 01 квітня 2024 року, згідно якого ринкова вартість автомобіля Opel ASTRA, державний номер НОМЕР_1 , станом на дату проведення дослідження становить 228 575,17 грн.

У процесі розгляд справи, відповідач ОСОБА_2 визнав позовні вимоги та не заперечував проти стягнення з нього компенсації 1/2 частини вартості вищевказаного транспортного засобу у розмірі 114 287,59 грн.

З огляду на викладені обставини вбачається, що спірний транспортний засіб придбаний під час перебування сторін у шлюбі, тому відповідно до вищевказаних положень сімейного законодавства є спільною сумісною власністю подружжя.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі

№ 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) вказано, що «коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58)). Велика Палата Верховного Суду зауважує, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне».

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Суд звертає увагу, що віднесення майна до спільної сумісної власності подружжя (не спростування відповідної презумпції спільності майна) є підставою для вирішення питання про його поділ. Тому констатація цієї обставини як позовної вимоги не є належним способом захисту права, у зв`язку з чим у задоволенні вимоги позивача про визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя необхідно відмовити.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду 05 січня 2024 року в справі № 755/12204/18.

Враховуючи те, що спірне рухоме майно придбане сторонами в шлюбі, то їхні частки в праві спільної сумісної власності на вказане майно є рівними.

Разом із тим, позов про визнання права на частку в праві спільної часткової власності не є вимогою про поділ майна в натурі. Тому при визнанні права на частку не здійснюється вказівка які саме об`єкти в натурі відповідають частці в праві спільної часткової власності (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 344/5437/17 (провадження № 61-124св20).

Необхідно зазначити, що поділ майна подружжя здійснюється в натурі відповідно до визначених судом часток, при цьому не виключається звернення одного із подружжя про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі. Аналіз змісту позову ОСОБА_1 свідчить, що нею пред`явлено саме позов про визнання прав кожного з подружжя на частку в праві спільної власності подружжя, а не позов про поділ майна в натурі.

Відтак, правильним способом захисту прав позивача є визнання за відповідачем у порядку поділу спільного майна подружжя права на 1/2 частку в праві спільної власності на транспортний засіб, стягнення грошової компенсації на користь позивача вартості 1/2 частки спірного рухомого майна та припинення права власності позивача на вказану частку у праві власності на транспортний засіб після здійснення відповідної компенсації.

З огляду на вищевикладене, встановлені обставини у справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Таким чином, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, враховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині визнання за ОСОБА_2 , у порядку поділу спільного майна подружжя, права власності на 1/2 частку автомобіля марки «Opel», моделі «ASTRA», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості 1/2 частки спірного транспортного засобу у розмірі 114 287 грн. 59 коп.; та припинення права власності ОСОБА_1 на 1/2 частку автомобіля, з дня отримання нею від відповідача грошової компенсації у вищевказаному розмірі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку автомобіля марки «Opel», моделі «ASTRA», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки «Opel», моделі «ASTRA», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 114 287 (сто чотирнадцять тисяч двісті вісімдесят сім) гривень 59 копійок.

Припинити право власності ОСОБА_1 на 1/2 частку автомобіля марки «Opel», моделі «ASTRA», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з дня отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 грошової компенсації у розмірі 114 287 гривень 59 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Наталія ПЕТРИШИН