ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року Фастівський міськрайонний суд київської області в складі:

головуючого судді Соловей Г.В.,

з участю секретаря Гапонюк І.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Фастів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фастівської міської ради Київської області про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

04.11.2024 року адвокат Кухаренко О.В. звернулася з позовом через «Електронний суд» в інтересах позивача ОСОБА_1 до відповідача Фастівської міської Ради про визнання права власності. В своєму позові зазначила, що 14 грудня 1994 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 скористалися своїм ппавом на приватизацію квартири АДРЕСА_1 та отримали Свідоцтво про право власності на житло, яким підтверджено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 право власності зареєстроване Фастівським БТІ 14 грудня 1994 року, реєстровий номер 8204.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , мати позивачки після якої залишилася спадщина на 1/3 частину вказаної квартири, яку 19.05.2000 позивач, як спадкоємиця приймає у спадщину та отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом.

05 травня 2001 року помирає ОСОБА_4 , відчим позивачки.

Станом на даний момент подання позову 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 нікому не належить, спадщина за померлим ОСОБА_4 не визнана відумерлою та власність територіальної громади не переходила. Позивачка користується цією частиною квартири та ставиться до неї як до своєї власності та повністю несе тягар утримання цього майна (прибирає в ній, облаштовує, оплачує житлово-комунальні послуги). Позивач відкрито та добросовісно володіє всією квартирою в тому числі 1/3 частиною і ставилися протягом тривалого часу (з моменту смерті ОСОБА_4 з 2001 році) до цього майна, як до власного, належно його експлуатує, вживає необхідних заходів для утримання майна в належному стані. Всі договори щодо надання житлово-комунальних послуг офіційно укладені з позивачкою. Таким чином, оскільки право власності на частину квартири за померлим ОСОБА_4 ніхто не успадкував, спадщина не визнавалася відумерлою, то будь які інші підстави набуття права власності, окрім як за набувальною давністю, чинним цивільним законодавством не передбачено. Просить визнати за позивачем право власності за набувальною давністю на одну четверту частину квартири АДРЕСА_1

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05.11.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

05.11.2024 року через «Електронний суд» надійшла заява від представника позивача про збільшення позовних вимог в якій просить визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на одну третю частину квартири АДРЕСА_1

03.12.2024 року через «Електронний суд» надійшла заява від представника відповідача про слухання справи за відсутності представника відповідача Фастівської міської ради, проти позовних вимог не заперечують.

13.12.2024 року на запит суду від державного нотаріуса Першої фастівської нотаріальної контори надійшов Лист № 1109/01-16 в якому державний нотаріус повідомляє, що після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , спадкова справа не заведена.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18.12.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач та Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача надав до суду клопотання де проти позовних вимог позивача ОСОБА_6 не заперечував та просив справу слухати у його відсутність.

Заслухавши вступне слово представника позивача, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

При розгляді справи, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 14 грудня 1994 року, виданого органом приватизації Фастівської міської Ради народних депутатів, квартира яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Згідно Свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_1 видане Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї від 19.09.2008 року ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_7 19 вересня 2008 року та змінила прізвище на « ОСОБА_8 ».

Відповідно до копії свідоцтва про смерть від 18.11.1999 року ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 травня 2000 року, посвідченого Савчук Т.П., державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі за № 720, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 спадкоємицею майна є її дочка ОСОБА_5 , позивач по справі. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з 1/3 частини квартири, що знаходиться в АДРЕСА_2 .

Згідно Витягу з реєстру Фастівської територіальної громади № 2024/007969863 від 05.07.2024 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_2 з 14.11.1997 року.

Згідно Довідки КП Фастівської міської ради «Фастівське Бюро Технічної Інвентаризації» № 843 від 03 липня 2024 року, станом на 01.01.2013 року 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 зареєстровано на ім`я ОСОБА_4 , на підставі Свідоцтва про право власності виданого Органом приватизації Фастівської міської ради 14.12.1994 року, згідно розпорядження № 991 від 09.12.1994 року, зареєстрованого Фастівським БТІ 14.12.1994 року в книзі № 99,р.8204; 2/3 частини квартири на ім`я ОСОБА_9 , на підставі Свідоцтва про право власності виданого Органом приватизації Фастівської міської ради 14.12.1994 року, згідно розпорядження № 991 від 09.12.1994 року, зареєстрованого Фастівським БТІ 14.12.1994 року в книзі № 99,р.8204 та Свідоцтва про право на спадщину, виданого ОСОБА_10 , державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори 19.05.2000 року р.720, зареєстрованого Фастівським БТІ 26.05.2000 року в книзі № 99, р.8204.

Згідно Довідки про смерть № А-03132 від 07 грудня 2021 року видана відділом по Усть-Ілимському районі служби актів громадянського стану Іркутської області ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 час і дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 в Іркутська область, м. Усть-Ілимськ, актовий запис № 407 від 23.05.2001 року.

Згідно копії довідок: КП «Фастівводоканал», «Нафтогаз», Фастівське ВОК, Фастівська ЖЕК, щодо заборгованості по сплаті комунальних послуг по квартирі за адресою: АДРЕСА_2 немає.

З копії довідки КП Фастівської міської ради «Фастівська ЖЕК» № 05490 від 03.07.2024 року за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрована одна особа ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Отже, за змістом ст. 344 ЦК України, добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_4 були обізнані про те, що 1/3 часток квартири, на яку позивач просить визнати право власності за набувальною давністю, перебували у власності ОСОБА_4 , що виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Крім того, враховуючи положення ч.1, 3 ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням, у встановленому вказаною статтею порядку.

Смерть власника 1/3 частин квартири ОСОБА_4 та відсутність спадкоємців, які могли б прийняти спадщину після смерті останнього, не давали ОСОБА_1 підстав для того, щоб вважати користування чужим майном правомірним, оскільки станом на 10.09.2001 року у позивача не було правових підстав для набуття права власності на частину квартири, яка була спадковим майном після смерті ОСОБА_4 .

За таких обставин суд вважає, що ознака добросовісності володіння позивачем спірною частиною квартири відсутня.

Таким чином, оскільки позивачем не доведено, що він добросовісно заволодів спірною частиною квартири, адже на момент заволодіння майном позивач знала про належність вказаного майна на праві власності іншій особі, відповідно, і про неправомірність її заволодіння, що підтверджує про відсутність передбачених статтею 344 ЦК України правових підстав для визнання за позивачем права власності на спірне майно за набувальною давністю, у зв`язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 4,12,13,76-82,133,141,258,259,263,265,268 ЦПК України, на підставі ст.15,16,328,344 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідент.номер: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 до Фастівської міської ради Київської області, , місцезнаходження: Київська область, м. Фастів, пл. Соборна, 1 про визнання права власності залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 07.02.2025 року

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Г.В.Соловей