Провадження № 2/175/1169/24
"03" лютого 2025 р. смт. Слобожанське
Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Журавель Т.С., за участю секретаря судового засідання Вербицької К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу,
Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 через свого представника звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу.
Листом керівника апарату Краматорського міського суду Донецької області вказану справу було передано для розгляду до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.05.2024 року, головуючим суддею по даній справі обрано Журавель Т.С.
Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14.05.2024 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито підготовче провадження у справі.
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10.10.2024 року закрито підготовче засідання у справі та призначено до судового розгляду по суті.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розгляд справи здійснювати без його участі,
Відповідач в судове засідання також не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заяви про розгляд справи без участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило.
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03.02.2025 року постановлено провести заочний розгляд справи.
У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
В районі буд. АДРЕСА_1 , на заокругленні проїзної частини, ОСОБА_2 , діючи в порушення вимог п.п. 12.1, 12.4, 12.9(б), Правил дорожнього руху України, де зазначено: п.12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»; п.12.4. «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год»; п. 12.9(б) Водієві забороняється: «перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил», не переконавшись у безпеці свого подальшого руху, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і мав їх передбачити, не приділив належної уваги тому, що його дії не створять небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не прийняв вчасно необхідні і достатні заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху й недопущенню виникнення небезпечної ситуації і її переростання в ДТП, перевищив максимально допустиму у населеному пункті швидкість руху транспортного засобу, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням транспортним засобом, що у свою чергу, привело до виникнення аварійної ситуації та переростання її в ДТП, а саме заносу автомобілю з наступним його виїздом за межі проїзної частини ліворуч де й відбувся його наїзд на стовбур дерева.
В результаті даної дорожньо-транспортної події, пасажиру ОСОБА_4 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: поєднаної тупої травми тіла, комплекс якої склали: закритий осколковий перелом середньої третини діафізу правої променевої кістки зі зміщенням відламків та наявністю підшкірної гематоми, забитої рани правої вушної раковини з ушкодженням хряща, саден в області колінних суглобів, що відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, як такі, що потребують для свого загоєння тривалий строк лікування, більше 21-го дня (3-х тижнів),що підтверджується випискою з історії хвороби №4967 травматологічного відділення КНП «Міська лікарня №3».
Згідно полісу №137934452, ОСОБА_3 уклав з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, предметом якого стало страхування автомобіля «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 . Строк дії договору: з 00:00 год 15.11.2019 року по 24:00 год 14.11.2020 року. Також згідно полісу, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю складає 260000 грн.
05.11.2020 року ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» з заявою про виплату відшкодування.
16.08.2021 року між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір №16/08/2021 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право вимоги про відшкодування у порядку регресу у вигляді виплаченого страхового відшкодування за полісом №137934452 від 14.11.2019 року перейшло до ФОП ОСОБА_1 .
Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 12.10.2023 року, постановлено звільнити ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Необхідною підставою для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є наявність складу правопорушення, що включає в себе певні елементи, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливого результату такої поведінки (шкоди).
Положеннями ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема, транспортних засобів.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно п. 23.1 ст. 23 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого..
Згідно ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Відповідно до ст. 980 ЦК України та ст. 4 ЗУ «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
У відповідності до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який здійснив страхову виплату, переходить право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Також положеннями ст. 1191 ЦК України, п. 38.2.1 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Судом встановлено, що ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 12.10.2023 року ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.
При цьому закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, є нереабілітуючою підставою, що означає, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається, про що неодноразово наголошував Верховний Суд.
Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, стосовно якої постановлена ухвала суду.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є доведеною, а тому наявні підстави для відшкодування шкоди, завданої життю та здоров`ю потерпілого.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином позивач, як правонаступник ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», набув право вимоги до відповідача на підставі договору №16/08/2021 про відступлення права вимоги.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На підставі викладеного, надавши оцінку доказам у справі, суд доходить висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами, що заподіяна потерпілому шкода підлягає відшкодуванню саме відповідачем, у зв`язку з чим позовна заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 908 грн.
Щодо витрат на правову допомогу, суд виходив з наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги №:1818 від 25.05.2021 року, ордер АА №0016376, додаткова угода №3 з описом наданих послуг, акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги, платіжне доручення №55 від 17.08.2021 року на суму 8197 грн 80 коп.
Дослідивши надані докази на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати у розмірі 8197 грн 80 коп.
Керуючись ст. ст. 19, 27, 89, 265, 280-289, 354, 355 ЦПК України,-
Позовну заяву фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір у розмірі 908 грн 00 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 8197 грн 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Т. С. Журавель