ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 702/521/24
Провадження № 22-ц/821/188/25
Категорія: 305000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.

за участю секретаря: Гладиш О.Ю.

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1 ,

представник заявника: адвокат Мазай Наталія Вікторівна

заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України,

представник Міністерства оборони України : Салівон Дмитрій Олександрович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника Міністерства оборони України - Марціса Богдана Сергійовича на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 07 листопада 2024року (ухваленого під головуванням судді Нейло І.М. в приміщенні Монастирищенського районного суду Черкаської області, повний текст рішення виготовлено 15 листопада 2024 року) у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування заяви зазначила, що вона є бабусею онука ОСОБА_2 .

Мати онука, ОСОБА_3 та батько ОСОБА_4 були позбавлені батьківських прав, тому з 08.08.2003 вона отримала статус опікуна над ОСОБА_2 та онукою ОСОБА_5 .

Заявниця вказує, що з часу народження онука і до дня його вступу до вищого навчального закладу, постійно проживала з ним разом, здійснюючи над онуком опіку.

В березні 2022 року онук ОСОБА_2 був мобілізований до лав ЗСУ.

ОСОБА_1 вказує, що вона є пенсіонеркою за віком, отримує пенсію, але враховуючи наявні в неї хвороби, пенсійних виплат було недостатньо для задоволення необхідних життєвих потреб.

Онук повністю взяв на себе утримання заявника, а саме: надавав щомісячну матеріальну допомогу, яка перевищувала пенсійні виплати, допомогав працею, купував ліки та будівельні матеріали для ремонту будинку.

Допомога, яку заявник отримувала від онука, була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.

ІНФОРМАЦІЯ_2 онук загинув в м. Херсон, під час участі у бойових діях під час стримування збройної агресії з боку РФ.

Оскільки іншим шляхом не має можливості довести факт перебування на утриманні у онука ОСОБА_2 , що необхідно для реалізації її права на одноразову грошову допомогу у зв`язку із смертю онука, вона змушена звертатись до суду із даною заявою.

На підставі наведеного, заявниця просила суд встановити факт перебування ОСОБА_1 на утриманні загиблого онука - військовослужбовця ОСОБА_2 , що загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Херсон під час захисту Батьківщини.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 07 листопада 2024 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено.

Встановлено факт перебування ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 на утриманні онука ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Херсон.

Рішення суду мотивовано тим, що законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання, спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Матеріалами справи підтверджено, що заявник перебувала на утриманні свого онука ОСОБА_2 , до часу мобілізації останнього, вказані особи вели спільне господарство, мали спільний побут, взаємні права й обов`язки.

Встановлення факту має для заявника юридичне значення, вимоги не містять в собі спору про право, а тому суд вважав за можливе заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 05 грудня 2024 року через систему «Електронний суд», представник Міністерства оборони України Марціс Б.С., вважаючи оскаржуване рішення необгрунтованим, винесеним із порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 07 листопада 2024 року та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що відповідно до ст. 16-1 Закону № 2011-ХІІ (в редакції на дату загибелі ОСОБА_2 ) у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого.

Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Розділом IV Закону №2262-ХІІ визначено перелік членів сім`ї, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника та випадки, коли їм така пенсія може бути призначена.

Вказує, що заявником не надано достатніх та належних доказів на підтвердження факту перебування на постійному та повному утриманні у ОСОБА_2 , а подані заявником докази не підтверджують те, що надана допомога була для заявника постійним і основним джерелом засобів для існування.

Сам по собі факт перебування заявника з загиблим у близьких стосунках, не може свідчити про те, що останній утримував заявника в розумінні вищевказаних нормативних актів.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу Черкаського апеляційного суду 02 січня 2025 року, представник ОСОБА_1 адвокат Мазай Н.В., вважаючи апеляційну скаргу необґрунтованою, такою, що суперечить встановленим в ході розгляду справи обставинам, а рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 07 листопада 2024 року законним і обгрунтованим, просила в задоволенні апеляційної скарги Міністерства оборони України відмовити повністю, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, а саме згідно копії свідоцтва про народження матері загиблого ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , в графі «мати» записано заявницю ОСОБА_1 , /а.с. 9/.

Мати загиблого ОСОБА_6 10.07.1988 уклала шлюб з ОСОБА_4 , у зв`язку з чим змінила прізвище на « ОСОБА_7 » /а.с.10/.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, мати загиблого ОСОБА_8 20.07.1997 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 . Після укладення шлюбу, змінила прізвище на « ОСОБА_10 ». /а.с.11/.

В свідоцтві про народження загиблого ОСОБА_2 , матір`ю записана « ОСОБА_3 », що доводить факт родинних стосунків заявника з ОСОБА_2 , як баби та онука по лінії матері. /а.с.12/.

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 13.05.2003, по справі № 2-318, ОСОБА_3 була позбавлена батьківських прав відносно свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 /а.с. 13,14/.

Розпорядженням голови Монастирищенської районної державної адміністрації від 08.08.2003 заявницю ОСОБА_1 призначено опікуном над неповнолітніми ОСОБА_5 та ОСОБА_2 /а.с 15/.

ОСОБА_2 проживав однією сім`єю разом з заявницею ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_1 з часу його народження по ІНФОРМАЦІЯ_5 /а.с. 22, 118/.

В березні 2022 ОСОБА_2 був мобілізований до лав Збройних сил України та під час військових дій в м. Херсон отримав несумісне з життям поранення, внаслідок якого загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 19, 20, 51, 52/.

Згідно довідки про доходи, заявниця ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримує пенсію за віком, яка на час загибелі онука складала 3 829,00 грн /а.с.23,24/.

Відповідно до відомостей з реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, загальний дохід ОСОБА_2 за 2022 та 2023 роки становив 571 453, 52 грн. та 484 217,00 грн., відповідно, що значно перевищувало дохід бабусі /а.с.26,27/.

Відповідно до довідки КНП «Монастирищенський центр первинної медико-санітарної допомоги» вбачається, що заявник ОСОБА_1 має хвороби, які потребують систематичного лікування. /а.с. 25/.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що є сестрою ОСОБА_2 . Їх мати та батько були позбавлені батьківських прав, у зв`язку з чим ОСОБА_1 взяла над ними опіку. Їх бабуся ОСОБА_1 має малий розмір пенсії, тому була не в змозі забезпечувати всі потреби. ОСОБА_2 власною працею допомагав бабусі, крім того він щомісяця перераховував бабусі гроші, а також під час ремонту купував будівельні матеріали та засоби для облаштування будинку. У зв`язку з хворобами, ОСОБА_1 не мала можливості отримувати грошові перекази від ОСОБА_2 , тому він перераховував гроші на її рахунок, а вона купувала бабусі все необхідне. Донька ОСОБА_1 весь час вела антисоціальний спосіб життя і не піклувалась про свою матір, тому матеріальна допомога від ОСОБА_2 була для бабусі основним джерелом засобів для існування.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою ОСОБА_1 , яка з народження виховувала та доглядала свого онука ОСОБА_2 , фактично замінивши йому батьків. Віддячуючи бабусі, ОСОБА_2 весь час її матеріально підтримував. Також свідок повідомила, що ОСОБА_2 працював навіть під час навчання, знаходячи можливість допомагати ОСОБА_1 .

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення повною мірою відповідає.

Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження.

Згідно із частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується

в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних юридичних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Частиною першою статті 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які розглядає суд. Зокрема, пунктом 2 цієї статті зазначено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб (постанова Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі № 753/21178/21, провадження № 61-15630св23).

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, провадження № 14-567цс18, Велика Палата Верховного Суду сформувала такий висновок: «В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Аналогічними критеріями керувалась Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, провадження № 14-567цс18, від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21, провадження № 11-150апп23.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_1 посилалась на те, що встановлення факту перебування на утриманні необхідне їй для призначення одноразової виплати у зв`язку із загибеллю онука ОСОБА_2 .

Розглядаючи заяви в окремому провадженні, суд на підставі поданих доказів з`ясовує можливість досягнення тієї мети, яку перед собою ставить заявник, у разі подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Питання про те, чи має юридичне значення той чи інший факт, із заявою про встановлення якого особа звернулася до суду, вирішується залежно від мети його встановлення (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 161/9609/22, провадження № 61-12995сво22.)

У пункті 2 Постанови № 168 (у редакції, чинній на час смерті онука заявниці) установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1? цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000,00 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону № 2011-XII, крім громадян російської федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Відповідно до вимог статті 16-1 Закону № 2011-XII у випадках, зазначених у підпунктах 13 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Відповідно до частини першої статті 31 Закону № 2262-ХІІ члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази, заслухавши свідків і надавши їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні онука ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Херсон.

Суд правильно виходив із того, що зібраними у справі доказами не підтверджено, що у заявника були інші особи, які здійснювали її утримання.

Колегія суддів вважає, що допомога, яка надавалася заявниці ОСОБА_1 померлим онуком, була для неї хоч і не єдиним, однак постійним та основним джерелом засобів до існування, що підтверджується належними в матеріалах справи доказами, а саме: на підтвердження доходів ОСОБА_1 було надано довідку про доходи, з якої вбачається, що вона отримує пенсію за віком, яка на час загибелі онука складала 3 829,00 грн. Водночас, дохід ОСОБА_2 за 2022 та 2023 роки, згідно відомостей з реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, відповідно становив 571 543,52 грн та 484 217,00 грн, що значно перевищує дохід заявниці; показах свідків, даних в судовому засіданні, які зазначили, що саме останній допомагав бабусі як фізично, так і матеріально, перераховуючи бабусі кошти, а також оплачував будівельні матеріали та засоби для облаштування будинку, які спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, що заявником не надано достатніх та належних доказів на підтвердження факту перебування на постійному та повному утриманні у ОСОБА_2 , а також те, що надана бабусі ОСОБА_1 допомога із сторони онука, була для заявника постійним і основним джерелом засобів для існування.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі, що сам по собі факт перебування заявника з загиблим у близьких стосунках не може свідчити про те, що останній утримував заявника в розумінні вищевказаних нормативних актів, є необгрунтованими, оскільки в заяві про встановлення факту, що має юридичне значення заявник не просить суд встановити факт перебування у родинних відносинах, так як матеріалами справи підтверджено, що заявник ОСОБА_1 та її онук ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , були бабусею та онуком, а підтвердження перебування заявниці на утриманні онука підтверджується сукупністю належних доказів і не спростовано скаржником.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 258,374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Міністерства оборони України - Марціса Богдана Сергійовича - залишити без задоволення.

Рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 07 листопада 2024року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді О.М. Новіков

Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлений 3 лютого 2025 року/