УХВАЛА

07.02.2025 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Лєдньов Д.М. розглянув матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Стражник Тетяна Олексіївна, про визнання недійсним договору дарування,-

ВСТАНОВИВ:

До провадження Богунського районного суду м. Житомира надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріально округу Стражник Тетяни Олексіївни, про розірвання договору дарування.

В підставу заявлених вимог позивачем ОСОБА_2 зазначається, що 21.12.2023 року між ним та відповідачем неповнолітнім онуком ОСОБА_2 , укладено договір дарування частки земельної ділянки та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Мотивами укладення зазначеного договору стали висловлена з боку батьків ОСОБА_2 обіцянка здійснювати догляд і піклування. При нотаріальному посвідченні правочину текст договору фактично не прочитувався, присутніми вказано на необхідність проставлення підпису. Учасник додає, що 15.11.2024 року отримав травму у вигляді закритого перелому стегнової кістки, потрапив у лікарню. Вказуючи на положення ст. 727 ЦК України, що визначає умови розірвання договору дарування, позивач просить розірвати договір дарування від 21.12.2023 року.

Ухвалою суду від 07.01.2025 року по справі відкрите загальне позовне провадження (справа № 295/19119/24).

На стадії підготовчого провадження 03.02.2025 року від третьої особи - ОСОБА_1 , надійшов позов з формулюванням його процесуального змісту як «Зустрічна позовна заява».

Підтверджуючи перебування в суді на розгляді справи № 295/19119/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріально округу Стражник Тетяни Олексіївни, про розірвання договору дарування третя особа - ОСОБА_1 , просить визнати недійним договір дарування, від 21.12.2023 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Учасник зазначає, що він є власником частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки з кадастровим номером :06:040:3036, що є предметом спору у вищевказаній справі, протягом періоду з 2009 по 2023 роки здійснив значне покращення технічного стану будинку з витратою грошових кроштів на будівельні та інші оздоблювальні роботи.

Додає, що укладеним договором дарування, згідно з яким належне учаснику майно фактично перейшло у користування іншої особи, порушено майновий інтерес співвласника об`єкта нерухомого майна, оскільки згідно приписів ст. 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав; така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив.

ОСОБА_1 посилається на положення ст. 225, що визначає правові наслідки правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, та, одночасно, положення 229 ЦК України - правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки, та просить визнати недійсним договір дарування частки земельної ділянки та частки житлового будинку від 21.12.2023 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Порядок та умови вступу третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справу, врегульованого нормами статті 52 ЦПК.

Відповідно до статті 52 ЦПК треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.

Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу.

Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки позивача.

Згідно зі ст. 195 ЦПК України положення статей 193 і 194 цього Кодексу застосовуються до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, у якій відкрито провадження.

За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2024 року у справі № 910/268/23 зазначив висновок, який зводиться до того, що ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження із первісним позовом ухвалою суду.

Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватися. Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Таким чином, у процесі розгляду судом спору між позивачем і відповідачем, третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги саме щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину. При цьому під предметом спору необхідно розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Отже, на відміну від зустрічного позову, який повинен бути лише взаємопов`язаним з первісним, позовна заява третьої особи має містити самостійні вимоги саме щодо предмета спору у справі.

Тому позовні вимоги третьої особи можуть бути допущені судом до розгляду у процесі, що вже розпочався, у тому випадку, коли така самостійна вимога заявлена саме щодо предмета спору, що вже виник між сторонами. Вимога, спрямована на те, що знаходиться поза цим предметом, чи спрямована до третіх осіб, не може бути розглянута судом як вимога третьої особи в розумінні наведеної вище статті. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові.

Аналогічні за змістом висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №916/3245/17.

Зі змісту позову третьої особи, поданого в порядку ст. 52 ЦПК України, слідує, що відповідний учасник заявляє вимогу про фактичне повернення предмету спору, який первісно виник між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_2 як дарувальника за договором від 21.12.2023 року, вказуючи на існування власного права на такий об`єкт внаслідок істотного збільшення його вартості.

Вказане свідчить про існування з боку третьої особи власного запиту на предмет спору та грунтовності підстав для прийняття позовної заяви відповідного учасника.

Керуючись ст.ст. 52, 193-195 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Прийняти до спільного розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Стражник Тетяна Олексіївна, про визнання недійсним договору дарування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Д.М.Лєдньов