КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 372/3917/24
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3560/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Цокало Тетяни Михайлівни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 09 жовтня 2024 року про залишення позовної заяви без розгляду у складі судді Зінченка О.М.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Канцедал Олександр Олександрович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ТОВ «Споживчий центр», у якому просила:

- визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №23131 виданий приватним нотаріусом КМНО Сазоновою О.М., в якому запропоновано звернути стягнення з громадянки України ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором №31.03.2020-010000843 від 31 березня 2020 року, укладеним з ТОВ «Споживчий центр», який є стягувачем за виконавчим провадженням ВП НОМЕР_1.

- стягнути з ТОВ «Споживчий центр» на свою користь понесені нею судові витрати, а саме: 6 000 грн - витрати на правничу допомогу; 968 грн 96 коп - судовий збір за подання позовної заяви немайнового характеру; 605 грн 60 коп - судовий збір за подання заяви про забезпечення позову.

Позов обґрунтовано тим, що у провадженні приватного виконавця виконавчого округу Київської області Кацендал О.О. перебуває на виконанні ВП НОМЕР_1 від 23 грудня 2021 року сторонами якого є ОСОБА_1 (боржник) та ТОВ «Споживчий центр» (стягував). Про існування даного виконавчого провадження боржниця дізналася на сайті Єдиного реєстру виконавчих проваджень. З моменту відкриття виконавчого провадження боржниця 24 липня 2021 року змінила прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1

08 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського округу Сазоновою О.М. було вчинено виконавчий напис, в якому запропоновано звернути стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» невиплачені в строк грошові кошти на підставі Кредитного договору №31.03.2020-010000843 від 31 березня 2020 року, укладеного між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 , строк платежу за яким настав 15 квітня 2020 року 5 000 грн - прострочений основний борг, 2 800 грн - прострочені проценти, 550 грн - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 8 350 грн. Зареєстровано в реєстрі за №23131.

Даний виконавчий напис пред`явлено для примусового виконання до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Канцедалові О.О., яким винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_1 від 23 грудня 2021 року. Відповідно до кредитного договору №31.03.2020-010000843 від 31 березня 2020 року, він укладався строком на 28 днів. Тобто строк договору закінчився 27 квітня 2020 року.

Однак приватний нотаріус проводить стягнення за виконавчим написом №23131 виданим 08 грудня 2021 року в період з 15 квітня 2020 року по 01 грудня 2021 року, що суперечить умовам цього кредитного договору. Що підтверджує спірність вчинення даного виконавчого напису. Нотаріус не вчинив жодних дій спрямованих на встановлення факту безспірності заборгованості. Сторона позивача не погоджується з сумою загальної заборгованості, яка зазначена у виконавчому написі, тобто існує спір про те, що заборгованість визначена невірно. Нотаріус вчинив виконавчий напис, на підставі документів, які не підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності перед стягувачем. Відсутня виписка з особового рахунка, що є обов`язковою для вчинення виконавчого напису. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису керувався п.2 Переліку, який Постановою Київського апеляційного адміністративного суду №826/20084/14 від 22 лютого 2017 року визнано незаконним та нечинним. Вчинення виконавчого напису на нотаріально не посвідченому договорі суперечить висновкам Верховного Суду, що викладені в п. 83 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року по справі №910/10374/17.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 09 жовтня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі адвокат Цокало Т.М. в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 09 жовтня 2024 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, тому невірно прийшов висновку що правовідносини за кредитним договором (оферти) № 31.03.2020-010000843 від 31 березня 2020 року не підпадають під сферу дії Закону України «Про споживче кредитування», а тому даний спір має вирішуватись у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків відповідно до п. 10.1. договору.

Скаржниця не погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що даний спір має вирішуватись у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків.

Звертає увагу суду, що до компетенції третейського суду не відноситься скасування виконавчих документів.

Частиною 1 ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду.

Зазначено, що позов про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відповідно до закону підлягає вирішенню виключно судом.

Окрім цього до приватного нотаріуса відповідачем не надавалося рішення третейського суду, що могло би вплинуло на прийняття відповідного рішення нотаріусом.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися про розгляд справи повідомлялися належно.

Від представника скаржниці надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась до суду з позовом до ТОВ «Споживчий центр», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М., приватний виконавець виконавчого округу Київської області Канцедал О.О. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області від 19 липня 2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в загальному порядку.

30 липня 2024 року представником відповідача було подано клопотання про залишення без розгляду даної позовної заяви на підставі п. 6 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, посилаючись на те, що в кредитному договорі (оферти) № 31.03.2020-010000843 від 31 березня 2020 року, укладеному сторонами, міститься третейське застереження, відповідно до якого даний спір підлягає розгляду в Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків.

Районний суд залишаючи позовну заяву без розгляду, виходив з того, що з п. 10.1 розділу 10 кредитного договору № 31.03.2020-010000843 від 31 березня 2020 року, укладеного між сторонами в даній справі, вбачається, що всі вимоги, які виникають при виконанні договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, окрім справ у спорах щодо захисту прав споживачів, підлягають розгляду в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків.

З таким висновком суду колегія суддів не погоджується, оскільки він зроблений з порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 21 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

З матеріалів справи вбачається, що предметом даного спору є визнання виконавчого напису № 23131 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованості за кредитним договором від 31 березня 2020 року таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності (стаття 3 Закону України "Про нотаріат").

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат").

Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Статтею 50 Закону України "Про нотаріат" визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16 зазначила, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про залишення позовної заяви без розгляду, адже вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, а тому такий спір не підлягає розгляду третейським судом.

При цьому обмеження права звернення до суду, до юрисдикції якого вона віднесена, процесуальним законом не допускається.

Відповідно до п. 11 ст. 6 Закону України "Про третейській суди", третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України.

Частиною1 ст. 50 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду.

Враховуючи викладене, позов про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відповідно до закону підлягає вирішенню виключно судом.

За таких обставин доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, тому оскаржувана ухвала суду першої інстанції не може бути визнана законною і обґрунтованою.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Судом першої інстанції при постановлені ухвали про залишення позову без розгляду були неправильно застосовані норми матеріального права, допущені порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали, тому колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали суду та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Цокало Тетяни Михайлівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 09 жовтня 2024 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до того ж суду.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати кладення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 31 січня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: