Справа № 367/4932/16-ц
Провадження № 2-др/367/13/25
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
10 лютого 2025 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:
головуючого судді Карабаза Н. Ф.
при секретарі Собіній М.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Рябчинського Олега Юрійовича про ухвалення додаткового рішення по справі,
У провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю.
20.01.2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Рябчинський О.Ю., через систему «Електронний суд» подав до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення у вказаній справі, в якій просив ухвалити додаткове судове рішення у справі щодо розподілу судових витрат, яким стягнути з відповідача на свою користь судові витрати, а саме сплачений судовий збір в сумі 1800грн. за подання позову, 290грн. за подання заяви про забезпечення позову, 1300грн. за проведення оцінки спірного майна, та 3000,00грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
30 січня 2025 року представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Свиридовським О.А. подано через канцелярію суду клопотання згідно якого просить покласти всі судові витрати на позивача та повністю відмовити у задоволенні заяви його представника. Клопотання мотивує наступним. Позивач, який неодноразово змінював свої вимоги та затягував розгляд справи, просив визнати за ним право власності, поділивши квартиру АДРЕСА_1 спочатку на 1/3 частини, а потім на 165/500 частки квартири, що дорівнює 0,338 тобто є трохи більше за 1/3 всієї квартири. Проте позов був задоволений судом лише частково, а саме визначено, що частка в праві спільної сумісної власності подружжя - квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 складає 1/6 частини квартири та ОСОБА_2 складає 5/6 частини квартири. В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 . В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 5/6 частини квартири АДРЕСА_1 . А отже розмір задоволених позовних вимог складає менше половина того, що просив позивач. У такому випадку, в силу вимог ч. 1 та 2 ст. 134 ЦПК України суд повинен покласти судовий збір та інші судові витрати на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А отже суд може лише зобов`язати відповідача сплатити різницю іншій стороні, стягнувши з відповідача на користь позивача лише суму витрат на сплату судового збору та витрат на професійну правничу допомогу адвоката, що складає (3000,00 + 1800,00 + 290,00)х1/2= 2545 гривень 00 коп. Стосовно витрат за проведення оцінки спірного майна у розмірі 1 300грн., то ці витрати не пов`язані з розглядом справи та розподілу не підлягають. Дії позивача є на їхнє переконання зловживанням процесуальними та майновими правами. Проте у будь-якому випадку, після відмови позивача від позовних вимог в частині припинення його права власності та виплати вартості його частки, витрати на проведення оцінки спірного майна не пов`язані із розглядом справи. При цьому слід зазначити, що позивач до цього намагався ще і призначити у справі для чогось будівельну експертизу. Частина 10 ст.141 ЦПК України передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Учасники розгляду в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13 січня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю задоволено частково. Визнано квартиру АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визначено, що частка в праві спільної сумісної власності подружжя - квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 складає 1/6 частини квартири та ОСОБА_2 складає 5/6 частини квартири. В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 . В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 5/6 частини квартири АДРЕСА_1 .
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Суд зауважує, що під час судових дебатів 13 січня 2025 року представником позивача була зроблена заява про надання на протязі п`яти днів після ухвалення рішення суду докази понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
До заяви про ухвалення додаткового рішення додано: копію договору № 1/15 про надання адвокатських послуг від 15 червня 2016 року, укладеного між адвокатом Грачовою Оленою Володимирівною та ОСОБА_1 (клієнтом), копію додатку № 1 до договору про надання адвокатських послуг від 15 червня 2016 року; копію квитанції до прибуткового касового ордера № 1/15 від 15.06.2016р., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Вступну та резолютивну частину рішення у справі було проголошено 13 січня 2025 року, що представником позивача Рябчинським О.Ю. було отримано 13.02.2025 року о 22:56 в наявному у нього електронному кабінеті, що підтверджено довідками про доставку електронного листа. Заяву про ухвалення додаткового рішення з доданими документами, сформовано в системі «Електронний суд» 20.01.2025 року.
Тобто, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Рябчинський О.Ю. подав заяву про ухвалення додаткового рішення, до якої додав докази на підтвердження таких витрат, в межах п`ятиденного строку, встановленого чинним законодавством, враховуючи вихідні дні.
Ухвалюючи рішення від 13 січня 2025 року судом не було вирішено питання про судові витрати.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Згідно квитанції № 1291/з7 від 15.06.16 вбачається, що ОСОБА_1 оплатив судовий збір за позов до Ірпінського міського суду на суму 1800грн.
Згідно квитанції № 1291/з8 від 15.06.16 вбачається, що ОСОБА_1 оплатив судовий збір за позовом ( заява про забезпечення позову) до Ірпінського міського суду на суму 290 грн.
Щодо вимоги про стягнення витрат понесених на проведення оцінки спірного майна в розмірі 1300грн.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.
Тому суд не бере до уваги твердження представника відповідачки про те, що після відмови позивача від позовних вимог в частині припинення його права власності та виплати вартості його частки, витрати на проведення оцінки спірного майна не пов`язані із розглядом справи.
Згідно звіту про оцінку майна: однокімнатної квартири загальною площею 34,3кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , зробленого суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 548/17, виданий 08.06.2017 року ФДМУ), квитанції № 039295 від 28 серпня 2017 року вбачається, що за послугу визначення ринкової вартості вищевказаного майна для розподілу спільного майна подружжя у судовому порядку замовником ОСОБА_1 було оплачено 1300грн. ОСОБА_3 .
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Також, питання гонорару адвоката врегульовані в статтях 28-30 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 2017 року 09 червня 2017 року, із змінами затвердженими З`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно договору про надання адвокатських послуг № 1/15 від 15.06.2016 року ОСОБА_1 доручає та оплачує, а адвокат Грачова Олена Володимирівна бере на себе зобов`язання представляти права та інтереси Клієнта в суді та здійснювати професійну діяльність адвоката згідно з умовами договору з усіма правами представника, які передбачені Цивільним процесуальним кодексом України у зв`язку із розглядом в Ірпінському міському суді Київської області позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визначення часток в праві спільної сумісної власності, визнання права власності на частку в квартирі та її виділення.
Згідно Додатку № 1 до Договору про надання адвокатських послуг № 1/15 від 15/06 2016 року сторони за цим договором домовилися, що вартість послуг (гонорар) адвоката за договором про надання адвокатських послуг становить 3000 грн. 00 копійок. Оплата послуг адвоката здійснюється на умовах 100% попередньої оплати.
Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 1/15 від 15.06.2016 року ОСОБА_1 сплатив на користь адвоката Грачової О.В. за надання професійної правничої допомоги адвоката в даній справі 3 000,00 грн.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (постанови Верховного Суду у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18).
Доказами, які підтверджують заявлений розмір витрат, можуть бути: договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі документів, акт здачі-приймання виконаних робіт, протокол наданих послуг, рахунки на оплату, банківські документи про оплату послуг, тощо.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що вимога ОСОБА_1 щодо стягнення витрат на правничу допомогу адвоката підлягає задоволенню.
Велика Палата у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У справі № 922/3812/19 Верховний Суд зазначив, що суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд звертає увагу на те, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правової допомоги (ч. 6 ст. 137 ЦПК України), не виключає обов`язку доведення належними та допустимими доказами понесення витрат на правничу допомогу та їх розміру стороною, яка звернулась до суду із заявою про відшкодування таких витрат.
Беручи до уваги співмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, враховуючи, що відповідач та її представник не скористалися своїми правом, щодо звернення до суду з клопотанням про зменшення витрат на оплату правової допомоги, суд вважає заявлену суму компенсації витрат спів мірною та справедливою у даному випадку, тому присуджує її у повному розмірі 3000грн.
При розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, позивач дійсно декілька разів змінював позовні вимоги, шляхом уточнення предмету позову, зімни підстав позову, відмови від частини позовних вимог, однак це є його правом, що передбачено цивільно-процесуальним законодавством України.
Пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.
Предмет позову кореспондується зі способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 ЦК України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного способу захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.
Зміна предмета позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.
За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Таким чином, враховуючи викладене суд не вбачає в діях позивача зловживання своїм процесуальними правами.
Згідно вимог ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Крім того, суд звертає увагу, що згідно Закону України «Про судовий збір», враховуючи що згідно абз. 2 ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» з 1 січня 2016 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 1378 гривень, - ставка судового збору за заяву про забезпечення позову фізичної особи становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (275,60 грн ).
Таким чином, враховуючи принцип пропорційності розміру задоволених позовних вимог, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачені судові витрати в розмірі 1800грн. (судовий збір за подання позовної заяви) +275,60грн. (судовий збір за подання заяви про забезпечення позову) + 1300грн.(витрати за визначення оцінки майна) +3000грн. (витрати на професійну правничу допомогу) : 6 (1/6 частина вимог задоволено) = 1062,60грн.
Оскільки, додаткове рішення ухвалюється судом у тому самому порядку, що й судове рішення, суд ухвалює у справі додаткове рішення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 88, 133, 141, 247, 270, 353, 354, 355 ЦПК України, суд
Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Рябчинського Олега Юрійовича про ухвалення додаткового рішення по справі задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 1062грн,60коп судових витрат.
В решті вимог відмовити.
Додаткове рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі через Ірпінський міський суд Київської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Суддя: Н. Ф. Карабаза