Провадження № 22-ц/801/33/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 рокуСправа № 127/17736/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),

суддів: Оніщука В. В., Рибчинського В. П.,

з участю секретаря судового засідання: Кашпрук М. Г.,

позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 ,

відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 ,

відповідач за зустрічним позовом Вінницька міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 травня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Сичука М. М. , у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування договору купівлі продажу, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням. Зазначала, що 07.11.2021 року на аукціоні з продажу нерухомого майна вона придбала об`єкт приватизації - нежитлове приміщення № 14 в підвальному поверсі житлового будинку АДРЕСА_1 , що належало Вінницькій міській територіальній громаді. 29.11.2021 року вона набула право власності на підставі договору купівлі продажу, укладеного між нею та Вінницькою міською радою, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Проценко А.О., зареєстрованого в реєстрі за № 1620. ОСОБА_3 , ОСОБА_2 проживають у цьому самому будинку, в якому знаходиться нежитлове приміщення позивача і без правових підстав чинять їй перешкоди у користуванні вказаною власністю. На момент набуття ОСОБА_1 права власності на нежитлове приміщення воно перебувало в оренді художниці ОСОБА_4 , згідно з договором оренди приміщень/будівель/споруд № ДЖГ-102 від 21.03.2019 року, укладеним ОСОБА_4 з виконавчим комітетом Вінницької міської ради та що був чинним до 17.01.2022 року. Нежитлове приміщення ОСОБА_4 використовувала під художню майстерню. 17.01.2022 року у зв`язку із закінченням договору оренди ОСОБА_4 хотіла звільнити приміщення, але відповідачі не допустили її до нього і належне їй художнє приладдя та речі залишились у приміщенні. Зазначає, що її неодноразові звернення до відповідачів надати їй доступ до нежитлового приміщення результатів не дали. Вони продовжують чинити перешкоди у користуванні майном. З урахуванням заяви про зміну предмету позову, просила суд зобов`язати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 усунути їй перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням 14, по АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з приміщень з № 14-1 по № 14-5, загальною площею 36,0 кв. м. в підвальному поверсі житлового будинку, шляхом надання вільного доступу до зазначеного приміщення надання ключів від вхідних дверей до під`їзду будинку АДРЕСА_1 , ключів від вхідних дверей приміщення АДРЕСА_2 , звільнення приміщення 14 по АДРЕСА_1 від сторонніх речей.

У листопаді 2022 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 , Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування в частині внесення нежитлового приміщення до переліку об`єктів нерухомого майна, що підлягає приватизації шляхом викупу через торги, визнання протиправним та скасування договору купівлі продажу зазначеного нежитлового приміщення .

Зазначав, що власники квартир в багатоквартирному будинку по АДРЕСА_1 21.05.2018 року на підставі ст. 9 ЗУ «Про здійснення права власності у багатоквартирному будинку» одностайно прийняли рішення про форму управління будинком ,яким обрали форму «управління будинком здійснюється його співвласниками». Протокол зборів із заявою від 11.06.2018 року було подано до Вінницької міської ради. Вінницька міська рада повідомленням № Ко-01-50588/01-20 від 15.06.2018 року поінформувала їх про прийняття на зберігання вказаного протоколу департаментом житлового господарства Вінницької міської ради. 21.10.2018 року Вінницька міська рада передала співвласникам багатоквартирного будинку документацію на будинок, в тому числі акт про списання багатоквартирного будинку зі свого балансу та поверхові плани схеми. Таким чином ,з моменту передачі документації на багатоквартирний будинок його співвласникам та списання багатоквартирного будинку з балансу Вінницька міська рада втратила будь які повноваження володіти, користуватись та/чи розпоряджатись майном багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 (з жовтня 2022 року ОСОБА_5 ),оскільки увесь майновий комплекс багатоквартирного будинку 21.10.2018 року був списаний з балансу Вінницької міської ради і повністю перейшов у власність і управління співвласників будинку. Будь які дії з власністю вказаного будинку без рішення власників в силу ст. 41 Конституції України є неприпустимими, в тому числі , і зафіксовані в акті списання два підвальні нежитлові приміщення приватної форми власності.

Просив суд визнати протиправним та скасувати рішення 57 сесії 7 скликання Вінницької міської ради№ 2485 від 30.10.2020 року, в частині внесення нежитлового приміщення №14 підвального поверху будинку по АДРЕСА_1 до переліку об`єктів нерухомого майна, що підлягає приватизації шляхом викупу через торги; визнати протиправним та скасувати договір купівлі- продажу від 29.11.2021 року ,укладений Вінницькою міською радою та ОСОБА_1 про придбання нежитлового приміщення № 14 в підвальному поверсі житлового будинку по АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Процепко А. О., зареєстрованого в реєстрі за № 1620.

Рішенням Вінницького міського суду від 18 травня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 усунути позивачу перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням 14, що знаходиться по АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з приміщень з № 14-1 по № 14-5, загальною площею 36,0 кв. м. в підвальному поверсі житлового будинку, шляхом надання вільного доступу до зазначеного приміщення надання ключів від вхідних дверей до під`їзду будинку АДРЕСА_1 , ключів від вхідних дверей приміщення 14, будинку АДРЕСА_1 , звільнення приміщення 14 будинку АДРЕСА_1 від сторонніх речей. В задоволенні зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

У апеляційній ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати ,а у справі ухвалити нове рішення - про задоволення зустрічного позову та відмову в задоволені позову ОСОБА_1 . Зазначає, що суд помилково відмовив у задоволенні зустрічного позову, не з`ясувавши обставин виникнення в будинку АДРЕСА_3 . Суд прийшов до хибного висновку, що спірне приміщення є нежитловим, адже статус його як допоміжного визначили власники квартир вказаного будинку.

Справа уже розглядалась судами.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 12 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 було залишено без задоволення, а рішення Вінницького міського суду від 18 травня 2023 року залишено без змін. Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 травня 2023 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування договору купівлі - продажу,- закрито.

Постановою Верховного Суду від 04 вересня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено , постанову Вінницького апеляційного суду від 12 вересня 2023 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову апеляційної інстанції і повертаючи справу на новий апеляційний розгляд Верховний Суд вказав, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_3 була відповідачем за первісним позовом, тобто, згідно положень статті 42 ЦПК України - учасником справи, а повноваження закрити апеляційне провадження з підстав непорушення прав та інтересів за змістом п. 3 ч.1 ст. 362 ЦПК України наявне лише у випадку, коли з апеляційною скаргою звертається особа, яка не була залучена до участі у справі. За таких обставин апеляційний суд зробив помилковий висновок про закриття апеляційного провадження, враховуючи, що обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, постанова апеляційного суду підлягає скасуванню в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає , виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів № 594 від 14.11.1985 «Про встановлення права державної власності на будинки» визнано право державної власності на будинки згідно додатку , зокрема, на будинок АДРЕСА_1 . (т.1 а.с.104-109)

Пунктом 14.2 рішення Вінницької міської ради № 1845 від 04.04.2008 багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_1 включений до переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади.

Згідно матеріалів інвентаризаційних справ на багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_1 ,станом на 29.12.2012 реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, а саме приміщення житлового будинку по АДРЕСА_1 проведена за Вінницькою міською територіальною громадою в особі Вінницької міської ради на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради № 594 від 14.11.1985.

З акту про списання багатоквартирного будинку з балансу від 21.09.2018 року вбачається, що комісія у складі представників власника приміщень будинку - органу місцевого самоврядування та ЖЕО, що обслуговували будинок, склали акт про списання житлового будинку по АДРЕСА_1 з балансу ,а також акт приймання передачі представником обслуговуючої організації уповноваженій особі будинку по АДРЕСА_1 технічної документації на житловий будинок з поіменним найменуванням переданої документації, зокрема, плану- схеми підвального приміщення будинку від 02.02.1966 року.(т.1 а.с.91-92,93-94).

З акту про списання житлового будинку по АДРЕСА_1 з балансу від 21.09.2018 року вбачається, що житловий будинок був переданий загальною площею 558,7 кв. м., житловою площею квартир - 255,9 кв. м., загальною площею нежитлових приміщень - 67,9 кв.м., загальною площею допоміжних приміщень - 548,36 кв. м. ,у тому числі, сходові клітини - 65,3 кв.м. горища- 249,3 кв.м., підвали 233,76 кв. м. Кількість нежитлових приміщень будинку АДРЕСА_4 ,в тому числі , приватної форми власності 2 приміщення.(а.с.91 зворот) Тобто, в житловому будинку ,що передавався були наявні як допоміжні приміщення будинку, так і були в наявності два непоіменовані нежитлові приміщення.

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.11.2019 вбачається що реєстрація права комунальної власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_5 , яке складається з приміщень з № 14-1 по № 14-5, загальною площею 36 кв. м. в підвальному поверсі житлового будинку по АДРЕСА_1 за Вінницькою міською територіальною громадою в особі Вінницької міської ради здійснена 01.11.2019 року . (т.1 а.с.181)

Підставою реєстрації зазначено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора виконавчого комітету Вінницької міської ради Журавського Анатолія Туфельковича , індексний номер 49543710 від 06.11.2019 року. Підставами виникнення права власності вказано відомості про майно ,видане регіональним відділенням ФДМУ по Вінницькій області, довідка 06-00-019-54819 ,видана 31.10.2019 року департаментом комунального майна Вінницької міської ради, довідка №9410 від 29.10.2019 року КП Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації, технічний паспорт б/н ,виданий 26.12.2018 року.

Право власності на нежитлове приміщення №14 ,розташоване в підвальному приміщенні будинку по АДРЕСА_1 , як на об`єкт нерухомості, ніким не оспорено ,не скасовано та є чинним.

Рішенням Вінницької міської ради №2282 від 22.05.2020 підвальне приміщення, загальною площею 36 кв.м. по АДРЕСА_1 включено до переліку об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації способом аукціону. Дане рішення в судовому порядку незаконним та недійсним не визнавалось.

24.09.2020 рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради № 2005 затверджено висновок суб`єкта оціночної діяльності про вартість вищевказаного об`єкту в сумі 196 428 грн. без урахування ПДВ.

Рішенням Вінницької міської ради №2485 від 30.10.2020 затверджені умови продажу підвального приміщення по АДРЕСА_1 .

07.11.2021 відбувся електронний аукціон з продажу даного об`єкту, єдиним учасником якого стала ОСОБА_1 , відповідно до сформованого 07.11.2021 протоколу про результати електронного аукціону № UA-PS-2021-10-06-000067-1.

29.11.2021 між Вінницькою міською радою в особі Департаменту комунального майна Вінницької міської ради та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу щодо приватизації шляхом викупу нежитлового приміщення № 14 в підвальному поверсі житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно п. 1.3 договору, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реквізити якого зазначені в п. 1.2 цього договору, предметом цього договору є нежитлове приміщення № 14, що в цілому складається з приміщень з № 14-1 по № 14-5, загальною площею 36,0 кв.м. в підвальному поверсі житлового будинку.

Згідно п. 1.4 договору , предмет цього договору перебуває в оренді у члена Національної спілки художників України художника ОСОБА_4 на підставі договору оренди приміщень/будівель, споруд № ДЖГ-102 від 21.03.2019 року.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що 29.11.2021 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , , номер запису про право власності 45339088, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_6 , а ОСОБА_3 - в квартирі АДРЕСА_7 ,що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи № 37480, № 27478 від 25.08.2022 року, тобто ,у цьому самому будинку, в якому знаходиться нежитлове приміщення , яке належить ОСОБА_1 .

На час набуття 29.11.2021 року ОСОБА_1 права власності на нежитлове приміщення №14, воно перебувало в оренді художниці ОСОБА_4 на підставі договору оренди приміщень/будівель/споруд № ДЖГ-102 від 21.03.2019, який було укладено ОСОБА_4 з виконавчим комітетом Вінницької міської ради та який був чинним до 17.01.2022.

Згідно довідки Вінницького РУП від 31.01.2022, 21.01.2022 до Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області надійшло звернення від ОСОБА_1 з приводу того, що у її власності знаходиться підвальне приміщення, до якого незаконно обмежує доступ ОСОБА_3 21.01.2022 року до Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області надійшло звернення від ОСОБА_3 з приводу того, що ОСОБА_1 придбала підвальне приміщення будинку із порушенням закону , а тому заявниця перешкоджає останній користуватися ним.

21.01.2022 звернення ОСОБА_1 стосовно порушення її права власності на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 належним чином зареєстроване в ІП «Єдиний облік» ІПНП України Вінницького РУП ГУНП за № 1231. У зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, вищезазначене звернення розглянуте у відповідності до вимог ЗУ «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року № 393/96-ВР.

Листом Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області від 12.03.2022 з приводу звернення ОСОБА_6 рекомендовано звернутися до суду для реалізації права на судовий захист, що здійснюється загальними судами за правилами цивільного судочинства в порядку позовного провадження за позовами фізичних осіб.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про усунення їй перешкод в користуванні власністю , суд виходив з того, що власник має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Право власності органу місцевого самоврядування на спірне нежитлове приміщення ніким не оспорювалось і існувало на час прийняття сесією 22.05.2020 оскаржуваного рішення про включення цього приміщення до переліку об`єктів ,що підлягає приватизації шляхом викупу. ОСОБА_1 набула право власності на нежитлове приміщення на підставі договору купівлі продажу від 29.11.2021 , а відповідачі створюють їй перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні своїм майном , тобто ,повно і незаперечно здійснювати свої права власника майна, що є неприпустимим згідно чинного законодавства України.

Відмовляючи у задоволені зустрічного позову про визнання протиправним і скасування рішення органу місцевого самоврядування в частині внесення нежитлового приміщення до переліку об`єктів нерухомого майна, що підлягає приватизації шляхом викупу через торги, про визнання протиправним та скасування договору купівлі продажу зазначеного нежитлового приміщення, суд виходив із того, що матеріали справи не містять доказів того, що підвальне нежитлове приміщення АДРЕСА_2 являлось допоміжним приміщенням будинку, що передаються співвласникам будинку ( об`єднанню) разом із будинком ,а тому відсутні докази протиправності розпорядження ним власником - органом місцевого самоврядування.

Колегія суддів вважає, що суд вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_1 та відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги про те, що суд помилково відмовив у задоволенні зустрічного позову, не з`ясувавши обставин за яких з`явилося в будинку АДРЕСА_3 ,а також не перевірив аргументів про незаконність проведення аукціону з продажу нежитлового приміщення № 14, його статусу, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

При цьому згідно ч.ч.1,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи .

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно частин першої та четвертої статті 334 ЦК України право власності у набувача за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Із матеріалів справи , акту списання багатоквартирного будинку з балансу від 21.09.2018 року вбачається, що в житловому будинку ,що передавався , були наявні як допоміжні приміщення будинку, так і два непоіменовані нежитлові приміщення.

У інвентарній справі на увесь будинок по АДРЕСА_1 було здійснено примітку про те, що на кожну квартиру у будинку заведено окремі інвентарні справи. (аркуш 1 інвентарної справи №11025 ) На приміщення №14 підвального приміщення цього будинку , було заведено окрему інвентарну справу № 146300, як на окремий об`єкт нерухомого майна .

Право комунальної власності на нежитлове приміщення № 14, зареєстроване за Вінницькою міською територіальною громадою в особі Вінницької міської ради 01.11.2019 року , виникло на підставі відомостей про майно ,видане регіональним відділенням ФДМУ по Вінницькій області, довідки 06-00-019-54819 ,виданої 31.10.2019 року департаментом комунального майна Вінницької міської ради, довідки №9410 від 29.10.2019 року КП Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації, технічного паспорту б/н ,виданого КП ВБТІ 26.12.2018 року (т.1 а.с.181)

Разом із тим, в матеріалах інвентаризаційних справ на багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_1 , станом на 29 грудня 2012 року зазначено, що реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна ,зокрема, прим. №14 загальною площею 36 м. кв. проведена Вінницькою міською радою на підставі рішення виконавчого комітету №594 від 14.11.1985 року.

Як вбачається із зустрічного позову, ОСОБА_2 у своїх вимогах оскаржує лише рішення власника спірного приміщення в особі органу місцевого самоврядування від №2485 від 30.10.2020 року ,щодо включення цього приміщення до переліку об`єктів приватизації шляхом викупу через торги, посилаючись на незаконність набуття його у власність.

При цьому право власності територіальної громади на нежитлове підвальне примішення АДРЕСА_2 , як на об`єкт нерухомості, та підстави його набуття ніким не оспорені ,не скасовані та є чинними.

За таких обставин і, враховуючи передбачені законом права і повноваження власника по розпорядженню своїм майном ,право власності на яке не оспорюється ,відсутні й підстави задовольняти вимоги про визнання протиправним рішення органу місцевого самоврядування ,право власності якого не оспорюється , щодо розпорядження належним йому майном .

Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві частина перша статті 20 ЦК України,

З урахуванням встановлених обставин та наведених вимог закону, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про безпідставність зустрічних позовних вимог про визнання протиправним і скасування рішення сесії міської ради в частині включення спірного приміщення до переліку об`єктів приватизації шляхом викупу через торги та визнання протиправним і скасування укладеного договору купівлі продажу, оскільки позивачем не оспорюється право власності на спірне приміщення та підстава його набуття та реєстрації за територіальною громадою в особі Вінницької міською ради.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що продаж Вінницькою міської радою приміщення №14 порушує право власності співвласників багатоквартирного будинку, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та жилої площі в гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і та інші) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

При цьому законодавство розділяє поняття допоміжного приміщення та нежилого приміщення як окремого об`єкта нерухомості.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали,шахти й машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Такі висновки підтверджуються й у рішеннях Конституційного Суду України, а саме, у Рішенні від 02 березня 2004 року у справі № 4-рп/2004 про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), у якому зазначив, що, аналізуючи порушені у конституційному зверненні і конституційному поданні питання щодо права власників приватизованих і неприватизованих квартир багатоквартирних будинків та органів місцевого самоврядування і місцевих державних адміністрацій розпоряджатися допоміжними приміщеннями, а також конструктивними елементами таких будинків (фундамент, несучі стіни, міжповерхові перекриття, сходові марші і та інші), Конституційний Суд України виходить з правової характеристики спільного майна власників квартир, конкретизованої у Законі України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

У Рішенні від 09 листопада 2011 року у справі № 14-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» Конституційний Суд України вказав, що за законодавством України допоміжне приміщення у дво - або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців.

Під поняттям «мешканці» треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб`єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об`єкт - допоміжні приміщення. Крім того, таке функціональне призначення‚ як обслуговування дво - або багатоквартирного будинку‚ має і прибудинкова територія навколо нього, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою. З цього випливає, що допоміжне приміщення може бути розташоване і поза межами дво або багатоквартирного будинку.

Разом з тим нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно - правових відносин.

З наведених норм убачається, що у житлових будинках можуть бути як допоміжні, так і нежилі приміщення, які мають окреме, незалежне призначення (магазини, кафе, перукарні, художні майстерні тощо).

У багатоквартирних жилих будинках розташовуються і нежилі приміщення, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять (частина третя статті 4 Житлового кодексу Української РСР) і в результаті приватизації квартир такого будинку їх мешканцями право власності в останніх на ці приміщення не виникає.

Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів, що саме підвальне приміщення АДРЕСА_2 являється допоміжним приміщенням, оскільки за даними інвентарної справи на час побудови будинку у підвальному приміщенні були розташовані як квартири, так і приміщення для зберігання дрів ( дровянники)Під номером №14 у підвальному приміщенні значилось приміщення дровянника ,площею 3,6 кв.м. ,а приміщення під №14 ,площею 36 кв.м. на той час не існувало взагалі .

Щодо рішення суду за первісним позовом ,то ОСОБА_1 ж звернулася до суду як власник спірного нежитлового приміщення про зобов`язання відповідачів не чинити їй перешкоди у користуванні нежилим приміщенням шляхом надання вільного доступу та ключів до спірного приміщення.

На час пред`явлення позову право власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення під АДРЕСА_2 , було зареєстроване у встановленому законом порядку.

Згідно із положеннями ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

За правилом ч. 1 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності як суб`єктивне цивільне право містить у своєму складі правомочність на власні дії; правомочність вимоги від інших та правомочність захисту.

Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей. Право користування власністю це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.

Найбільш значущою для власника є правомочність на власні дії, яка реалізується, передусім, через пряме та безпосереднє панування над річчю. Власник здійснює надані йому правомочності своєю владою не тільки незалежно від інших осіб, а й у такому правовому полі, коли не може бути будь-якої влади над цією ж річчю з боку інших суб`єктів. Дії власника обумовлені його інтересом; виключне панування особи над річчю унеможливлює втручання інших осіб, на яких покладено пасивний обов`язок утримання, від вчинення подібних дій; абсолютність влади полягає в наданні власнику закріпленої правом можливості визначати, яким чином поводитися зі своєю річчю, коли та як реалізовувати свої правомочності стосовно неї.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач за первісним позовом вказувала на те, що вона придбала об`єкт приватизації нежитлове приміщення № 14 в підвальному поверсі житлового приміщення, на яке набула право власності на підставі договору купівлі продажу, проте відповідачі чинять їй перешкоди в користуванні ним, а тому просить усунути перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням.

Вирішуючи спір суд вірно виходив із того, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу від 29.11.2021 набула у власність нежитлове приміщення, однак не має можливості користуватися ним, оскільки відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні вказаним майном.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються самими відповідачами, про що ними зазначалось у засіданні суду першої інстанції, а також наявними матеріалами справи неодноразовими зверненнями позивача до правоохоронних органів, поясненнями та заявою відповідача ОСОБА_7 , що надавалися нею в ході перевірки (т.1 а.с. 45-62).

Недопуск позивачки до належного їй нежитлового приміщення, відповідачі обґрунтовують незаконністю набуття його у власність позивачем, вважаючи його допоміжним, яким на їх переконання вони мають право користуватися і яким фактично користуються, посилаючись на те, що це приміщення знаходиться у спільній сумісній власності усіх співвласників будинку (т.1 а.с.82).

Отже, висновки суду про задоволення первісного позову є правильними і обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, встановивши вищевказані об`єктивні обставини, суд дійшов правильного висновку про задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а в основному зводяться до невірного тлумачення норм матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.

Колегія суддів враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права ,а тому підлягає залишенню без змін.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 травня 2023 року, залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за ОСОБА_3 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий С. Г. Копаничук

судді: В. В. Оніщук

В. П. Рибчинський