ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7256/23 Номер провадження 22-ц/814/392/25Головуючий у 1-й інстанції Сініцин Е.М. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

Суддів: Пікуля В.П., Панченка О.О.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 серпня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП

УСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, відповідно до якого просив:

- стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» 48 084,00 грн вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, а також судові витрати пропорційно позовним вимогам: 762,26 грн частину судового збору за подачу позову; 3 230,50 грн частину витрат на проведення оцінки майна; 10 650 грн частину витрат на професійну правничу допомогу у справі;

- стягнути з ОСОБА_2 19 595,00 грн матеріальний збиток (різницю між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу та без урахування зносу), а також судові витрати пропорційно позовним вимогам: 311,34 грн частину судового збору за подачу позову; 1 319,5 грн частину витрат на проведення оцінки майна; 4 350 грн частину витрат на професійну правничу допомогу у справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29.04.2023 о 18 год 10 хв за адресою: м. Полтава, вул. Героїв АТО, 10, сталась дорожньо-транспортна пригода (далі по тексту ДТП). Власник легкового автомобіля Богдан 211140, д.н.з НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , керуючи вказаним автомобілем, допустив зіткнення з легковим автомобілем Volkswagen Passat, д.н.з НОМЕР_2 , належним позивачу, який був припаркований за адресою: м. Полтава, вул. Героїв АТО, 10. Автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Стосовно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення, проте, за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення постановою Октябрського районного суду м. Полтави № 554/3947/23 від 30.05.2023 справу про адміністративне правопорушення було закрито за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Позивач 01.06.2023 звернувся із заявою до ПАТ «НАСК «Оранта», у якій була застрахована цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Богдан 211140, д.н.з НОМЕР_1 , однак, страховик відмовив у виплаті страхового відшкодування у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення в діях страхувальника.

Представником позивача було замовлено проведення оцінки майна та згідно із наданим ФОП ОСОБА_3 . Звітом про оцінку майна № А 07/06 від 02.08.2023, визначено вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача, а саме: 67 679 грн без урахування зносу, 48 084 грн з урахуванням зносу.

Оскільки у позасудовому порядку спричинену позивачу шкоду ПАТ «НАСК «Оранта» та ОСОБА_2 не відшкодовано, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 08 серпня 2024 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу у сумі 48 084 грн,

судовий збір у сумі 762,26 грн, витрати на проведення оцінки майна у сумі 3 230,50 грн, витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 650 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 19 595 грн матеріального збитку, судовий збір у сумі 311,34 грн, витрати на проведення оцінки майна у сумі 1 319,50 грн, витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4 350 грн.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач, ПАТ «НАСК «Оранта», та оскаржив його в апеляційному порядку через свого уповноваженого представника.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «НАСК «Оранта» просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що в порушення норм матеріального права стягнуту з ПАТ «НАСК «Оранта» суму відшкодування у розмірі 48 084,00 грн не було зменшено на суму франшизи 2 500 грн, передбаченої страховим полісом, і яка, відповідно до положень п. 12.1 ч. 2 ст. 12 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції № 1961-ІV, чинний станом на час виникнення спірних правовідносин, далі по тексту Закон № 1961-ІV), не відшкодовується страховиком. Крім того, для розрахунку вартості відновлювального ремонту оцінювачем згідно з наданим позивачем до позову Звітом про оцінку майна, було використано цінові позиції ремонтної калькуляції з урахуванням ПДВ (20%), тоді як страховик не є платником ПДВ; вартість ПДВ відшкодовується страховиком лише у разі якщо потерпілий здійснив ремонт автомобіля, чого у даному випадку позивачем не доведено, тому суд мав зменшити суму стягнення на суму ПДВ (20%), а саме на 9 616,80 грн, із розрахунку: 48 084 х 20%.

Також в апеляційній скарзі зазначено, що страховик, ПАТ «НАСК «Оранта», правомірно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 встановлено відсутність вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення та причинно-наслідкового зв`язку між діями та наслідками. Є преюдиційними обставини того, що ОСОБА_2 в момент настання ДТП не міг керувати своїми діями, оскільки у нього стався гіпертонічний криз, унаслідок чого він раптово втратив свідомість. Дана обставина, на думку скаржника, на підставі ч. 1 ст. 1186 та ч. 5 ст. 1187 ЦК України виключає відшкодування шкоди; за відсутності вини обох водіїв шкода нікому не відшкодовується. На обставини непереборної сили ПАТ «НАСК «Оранта» звертало увагу суду першої інстанції у своїх письмових поясненнях щодо окремого питання, які не були враховані судом.

Скаржник вважає безпідставним стягнення з ПАТ «НАСК «Оранта» частини витрат позивача у сумі 3 230,50 грн на замовлення оцінки у ФОП ОСОБА_3 , оскільки у передбачений законом строк і порядок ПАТ «НАСК «Оранта» виконано свій обов`язок згідно з п. 34.2 ст. 34 Закону № 1961-ІV, забезпечило огляд своїм представником пошкодженого автомобіля позивача для визначення вартості збитків. При цьому, позивач не заперечував проти проведення оцінки саме страховиком та не наполягав у справі на проведенні експертизи.

В частині стягнення з ПАТ «НАСК «Оранта» витрат позивача на професійну правничу допомогу в апеляційній скарзі зазначено, що представником позивача не було надано належного розрахунку обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, а розмір заявлених у загальній сумі 15 000 грн не є співмірним, що доводить підстави для застосування судом положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, ненадання якого, в силу ч. 3 ст. 360 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Щодо меж апеляційного перегляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 352 ЦПК України передбачено право учасників справи, зокрема, на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно з ч. 1 ст. 363 ЦПК України учасники справи мають право приєднатися до апеляційної скарги, поданої особою, на стороні якої вони виступали. До апеляційної скарги мають право приєднатися також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

У даній справі апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції подано одним із співвідповідачів у справі ПАТ «НАСК «Оранта», інший відповідач (який не є солідарним боржником у спірних правовідносинах) ОСОБА_2 , рішення суду першої інстанції самостійно не оскаржував та не приєднувався у передбаченому ст. 363 ЦПК України порядку до апеляційної скарги ПАТ «НАСК «Оранта», тому суд апеляційної інстанції здійснює його перегляд лише в частині задоволених позовних вимог до ПАТ «НАСК «Оранта». Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_2 не оскаржується, а тому не переглядається в апеляційному порядку.

Щодо встановлених у справі обставин та зроблених відповідно до них висновків.

З матеріалів справи вбачається та правильно встановлено місцевим судом, що 29 квітня 2023 року о 18 год 10 хв у місті Полтава по вул. Героїв АТО, 10, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Богдан-211140», д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 , та автомобіля Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить позивачу, який був припаркований за адресою: м. Полтава, вул. Героїв АТО, 10. Автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Стосовно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 433869 від 29.04.2023 за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів).

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави № 554/3947/23 від 30.05.2023 провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито за відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень, передбачених статями 124, 122-4 КУпАП. (а.с. 120)

В результаті ДТП автомобілю позивача - Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 , було завдано механічні пошкодження.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Богдан-211140», д.н.з НОМЕР_1 , який перебував під керуванням ОСОБА_2 , була застрахована ПАТ «НАСК «Оранта» згідно з діючим на час ДТП Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ/3193469. (а.с. 109)

Згідно із даним страховим полісом страхова сума за шкоду, спричинену майну, становить 160 000 грн, сума франшизи 2 500 грн.

16.05.2023 ПАТ «НАСК «Оранта» було повідомлено про настання ДТП. (а.с. 110)

01.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою про виплату страхового відшкодування. (а.с. 11, 114)

Листом від 15.06.2023 за вих № 09-02-22/4469 ПАТ «НАСК «Оранта» повідомлено ОСОБА_1 про відмову у виплаті страхового відшкодування, оскільки постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 30.05.2023 у справі № 554/3947/23 провадження відносно водія транспортного засобу «Богдан-211140», д.н.з НОМЕР_1 , ОСОБА_2 було закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. (а.с. 14)

Згідно із Звітом про оцінку майна № А 07/06 від 02.08.2023, наданим суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 на замовлення представника ОСОБА_1 - АО «Партнери», вартість відновлюваного ремонту автомобіля Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 , без урахування зносу становить 67 679,00 грн, вартість матеріального збитку (з урахуванням зносу) 48 084,00 грн. (а.с. 20-62)

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, місцевий суд виходив з того, що позивач ОСОБА_1 має право на відшкодування шкоди від ПАТ «НАСК «Оранта», оскільки цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована, що підтверджено страховим полісом № АТ/3193469. У разі завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, його володілець відповідає незалежно від наявності вини. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили, тому вона і є підвищеною. Враховуючи те, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 не звільняє його від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, а оскільки він застрахував свою цивільно-правову відповідальність в ПАТ «НАСК «Оранта», місцевий суд дійшов висновку про те, що ДТП, внаслідок якого автомобіль позивача отримав пошкодження, є страховим випадком, а тому у страховика, ПАТ «НАСК «Оранта», виник обов`язок з відшкодування майнової шкоди, спричиненої забезпеченим транспортним засобом. У зв`язку із задоволенням позову, місцевим судом покладено на відповідачів витрати, понесені позивачем зі сплати судового збору, проведення оцінки майна та на правничу допомогу адвоката у справі пропорційно до задоволених щодо кожного відповідача позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла наступного висновку.

У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.

Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах: від 21.04.2021 у справі № 450/4163/18, від 01.07.2020 у справі № 554/858/19, від 03.06.2020 у справі № 345/3335/17.

Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Спірні правовідносини у справі, що виникли з відшкодування шкоди, завданої застрахованим джерелом підвищеної небезпеки, підлягають врегулюванню за нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV, що був чинний станом на час виникнення спірних правовідносин.

За змістом частини першої статті 28, статті 29 Закону № 1961-ІV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Обов`язком страховика є відшкодування витрат потерпілого, пов`язаних, зокрема, з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, у межах страхового відшкодування.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

У даній справі листом від 15.06.2023 за вих № 09-02-22/4469 ПАТ «НАСК «Оранта» було відмовлено ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, оскільки постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 30.05.2023 у справі № 554/3947/23 провадження відносно водія транспортного засобу «Богдан-211140», д.н.з НОМЕР_1 , ОСОБА_2 було закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. (а.с. 14)

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 6 вказаної статті визначено, що, зокрема, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена ця постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У постанові від 06.03.2019 у справі № 394/512/16-ц Верховним Судом зазначено, що преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. З огляду на викладене, встановлені у справі про адміністративне правопорушення обставини є обов`язковими для суду, що вирішує зазначений цивільній спір з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. При цьому, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення, не впливає на вирішення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, заподіяної потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Також, у цій справі Верховним Судом зазначено, що сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Як встановлено місцевим судом у даній справі, постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 30.05.2023 у справі № 554/3947/23, що набрала законної сили, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито за відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП. (а.с. 120)

Вказана постанова має преюдиційне значення щодо події ДТП та її наслідків у вигляді пошкодження автомобіля позивача іншим джерелом підвищеної небезпеки.

Оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Богдан 211140, д.н.з НОМЕР_1 , ОСОБА_2 на час ДТП була застрахована ПАТ «НАСК «Оранта», у останнього, як у страховика, виник обов`язок з виплати страхового відшкодування в межах страхового ліміту.

Відмова ПАТ «НАСК «Оранта» у виплаті позивачу страхового відшкодування за вказаним страховим випадком є незаконною.

У справі про адміністративне правопорушення суд установив відсутність у діях ОСОБА_2 об`єктивної сторони правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП, що виражається у порушенні ним правил дорожнього руху.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП, не виключає цивільно-правову відповідальність останнього.

Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, відповідно, ДТП за участю автомобілів сторін є страховим випадком, а тому в страховика виник обов`язок виплатити страхове відшкодування за шкоду, завдану забезпеченим транспортним засобом автомобілю позивача.

Відмова ПАТ «НАСК «Оранта» у виплаті позивачу страхового відшкодування з підстави відсутності в діях ОСОБА_2 , який здійснював діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, складу адміністративного правопорушення, є незаконною, а посилання страховика на положення п. 32.1 ст. 32 Закону № 1961-ІV, відповідно до яких не відшкодовується шкода, заподіяна при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, за спричинення якої не виникає цивільно-правова відповідальність відповідно до закону, є необґрунтованим.

Виключенням відповідальності особи, яка здійснювала діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, в результаті чого було завдано шкоди майну іншої особи, є доведення такою особою, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. (ч. 5 ст. 1187 ЦК України).

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Непереборна сила це явище об`єктивної дійсності, надзвичайна або невідворотна за даних умов зовнішня подія.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Обставин спричинення шкоди майну позивача внаслідок непереборної сили або умислу позивача, як потерпілого, у справі не встановлено.

Є необґрунтованим та безпідставними твердження ПАТ «НАСК «Оранта» про те, що раптова втрата свідомості ОСОБА_2 під час керування ним транспортним засобом можна віднести до обставин непереборної сили.

По-перше, у справі про адміністративне правопорушення № 554/3947/23 відносно ОСОБА_2 суд установив, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок його хворобливого стану.

А по-друге, хворобливий стан особи не є явищем об`єктивної дійсності, а є суб`єктивним станом особи, тобто не відноситься до непереборної сили.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що до спірних правовідносин підлягала засновуванню ст. 1186 ЦК України колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Стаття 1186 ЦК України передбачає норми права, що регламентують відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Згідно з частиною 1 ст. 1186 ЦК України, шкода, завдана фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, не відшкодовується. З урахуванням матеріального становища потерпілого та особи, яка завдала шкоди, суд може постановити рішення про відшкодування нею цієї шкоди частково або в повному обсязі. Якщо фізична особа, яка завдала шкоди, сама довела себе до стану, в якому вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними в результаті вживання нею спиртних напоїв, наркотичних засобів, токсичних речовин тощо, шкода, завдана нею, відшкодовується на загальних підставах.

У постанові від 11.12.2024 у справі № 626/924/23 Верховний Суд зазначив, що обставини, через які особа в момент завдання шкоди не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, можуть відрізнятися, зокрема і за тривалістю. В одних випадках, це може бути хронічне (тобто тривале або таке, що періодичне повторюється) психічне захворювання, а в інших - відносно короткочасний емоційний стан, який призводить до тимчасового розладу психічної діяльності (наприклад стан афекту тощо). Однак в усіх наведених випадках правове значення при застосуванні статті 1186 ЦК України має те, що фізична особа, яка не визнана недієздатною, в момент завдання шкоди не усвідомлює значення своїх дій та (або) не може керувати ними. Використане законодавцем у першому реченні абзацу 1 частини першої статті 1186 ЦК України формулювання: «Шкода, завдана фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, не відшкодовується», є загальним правилом, яке поширюється на всіх осіб, які завдали шкоди у відповідному стані, незалежно від виду та тривалості такого стану.

У справі про адміністративне правопорушення № 554/3947/23, порушеної відносно ОСОБА_2 , обставин розладу психічної діяльності ОСОБА_2 не було встановлено.

За змістом Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Місцевий суд дійшов вірного висновку про те, що ДТП, внаслідок якого автомобіль позивача ОСОБА_1 отримав пошкодження, є страховим випадком, а тому у страховика, ПАТ «НАСК «Оранта», яка застрахувала цивільно-правову відповідальність власника іншого транспортного засобу, що перебував під керуванням ОСОБА_2 , виник обов`язок з відшкодування вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача з урахуванням зносу.

Разом із тим, стягуючи з ПАТ «НАСК «Оранта» суму відшкодування у розмірі 48 084,00 грн, місцевий суд не звернув уваги, що страховим полісом ПАТ «НАСК «Оранта» було визначено франшизу у сумі 2 500 грн, та що відповідно до діючих на той час норм законодавства (п. 12.1 ч. 2 ст. 12 Закону № 1961-IV) страхове відшкодування за шкоду, спричинену майну, завжди зменшується на суму франшизи.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «НАСК «Оранта» в цій частині є обґрунтованими, тому стягнуту з ПАТ «НАСК «Оранта» суму вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу слід зменшити на суму франшизи у розмірі 2 500 грн.

Крім того, відповідно до положень пункту 36.2 статті 36 Закону України № 1961-IV якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2018 року у справі № 523/5890/15-ц (провадження № 61-18781св18) зроблено висновок, що «всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані компенсацією страховиком збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ. В зв`язку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (пункт 36.4 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таких операціях. У разі, якщо страхові суми спрямовуються безпосередньо на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах. Зазначені зобов`язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ. У випадку не проведення фактичного ремонту транспортного засобу, податкові зобов`язання не виникають».

У даній справі позивач відновлюваний ремонт автомобіля Volkswagen Passat, д.н.з НОМЕР_2 , не здійснював, доказів зворотнього матеріали справи не містять.

Відшкодування вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу позивач прохав стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» безпосередньо на його користь, як потерпілого.

Як вбачається зі змісту Звіту про оцінку майна № А 07/06 ФОП ОСОБА_3 вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача з урахуванням зносу у загальній сумі 48 083,52 грн визначена з урахуванням ПДВ, що включає загальну вартість ремонтних робіт (20 525,00) та загальну вартість матеріалів (14 495,13). При цьому, загальна вартість ремонтних робіт у сумі 20 525,00 грн визначена оцінювачем з урахуванням середнього значення вартості нормо-години ремонтно-відновлювальних робіт по станціях з різною формою оподаткування, тому віднімання або додавання до середньоринкової вартості нормогодини ПДВ оцінювачем не здійснювалось. Натомість, загальна вартість матеріалів у сумі 14 495,13 грн визначена з урахуванням ПДВ (20%).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що з ПАТ «НАСК «Оранта» підлягає стягненню вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу у сумі 45 184,49 грн без ПДВ, із розрахунку: 48 083,52 (14 495,13 х 20%).

Щодо стягнення з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь позивача частини витрат, понесених останнім у зв`язку із замовленням оцінки майна у ФОП ОСОБА_3 , колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Згідно з п. 34.2 ст. 34 Закону № 1961-ІV протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Пунктом 34.3 ст. 34 Закону № 1961-ІV визначено, що якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

На підтвердження позовних вимог позивачем було долучено до позову отриманий на замовлення його представника (Адвокатського об`єднання «Партнери») Звіт про оцінку майна ФОП Старікова № А 07/06 (а.с. 20-62). Вартість робіт по проведенню оцінки становила 4 550 грн згідно з Договором про надання послуг з оцінки майна № А 07/06 від 28.07.2023 та Актом прийому-передачі робіт. (а.с. 16-17)

З матеріалів справи вбачається, що 16.05.2023 страховика, ПАТ «НАСК «Оранта», було повідомлено про настання події ДТП, а 17.05.2023 представником ПАТ «НАСК «Оранта» було забезпечено огляд автомобіля позивача представником страховика (а.с. 112-113). 08.06.2023 ПАТ «НАСК «Оранта» здійснено розрахунок суми страхового відшкодування, який долучено до справи (а.с. 119). При цьому, доказів доведення цього розрахунку до відома потерпілого не надано, страхове відшкодування згідно з цим розрахунком не було виплачено страховиком, що і стало підставою звернення позивача до суду із вказаним позовом.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що витрати позивача на замовлення оцінки майна є витратами, понесеними ним у зв`язку із подачею позову, тобто процесуальними витратами, пов`язаними із розглядом справи, що підлягають розподілу у порядку, визначеному ЦПК України за принципом пропорційного розподілу судових витрат.

Місцевий суд у зв`язку із задоволенням позовних вимог вірно розподілив витрати позивача, понесені ним у зв`язку із отриманням звіту про оцінку майна, як доказу у справі, у порядку, передбаченому ЦПК України, тобто розподілив їх між відповідачами пропорційно до задоволеної частини позовних вимог щодо кожного.

Щодо заперечень апеляційної скарги ПАТ «НАСК «Оранта» з приводу стягнення витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу у справі.

Місцевий суд вірно встановив, що витрати позивача на професійну правничу допомогу у справі у сумі 15 000,00 грн (фіксований гонорар) підтверджені: Договором № 20230629/1 від 29.06.2023; детальним описом робіт; квитанцією № 20230809/1 від 09.08.2023, а тому підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача пропорційно до задоволеної щодо кожного частини позовних вимог, а саме: з ПАТ «НАСК «Оранта» підлягає стягненню 10 650 грн, а з ОСОБА_2 - 4 350,00 грн.

Вказуючи на неспівмірність витрат позивача на професійну правничу допомогу у загальній сумі 15 000,00 грн, ПАТ «НАСК «Оранта» ані у відзиві на позов, ані в апеляційній скарзі не навело обґрунтувань у чому полягає така неспівмірність.

Згідно з положеннями частини 4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України)

Саме лише посилання учасника справи на неспівмірність витрат без відповідного обґрунтування у чому це полягає та без доведення перед судом неспівмірності, не покладає на суд обов`язок самостійно перевіряти розмір таких витрат відповідно до критеріїв співмірності, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, у суду першої інстанції були відсутні підстави для застосування положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищевикладених висновків апеляційного суду, рішення місцевого суду в оскаржуваній частині щодо стягнення з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь позивача вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу слід змінити, зменшивши суму з 48 084 грн до 45 184,49 грн, а також зменшивши стягнуті суми судових витрат пропорційно до задоволених до ПАТ «НАСК «Оранта» позовних вимог.

Враховуючи те, що пропорційність задоволених позовних вимог до ПАТ «НАСК «Оранта» за результатом апеляційного перегляду справи змінилась, суми стягнутих з ПАТ «НАСК «Оранта» судових витрат також слід змінити пропорційно задоволеним позовним вимогам до ПАТ «НАСК «Оранта» (на 93,96%), а саме: стягнуту з ПАТ «НАСК «Оранта» суму судового збору у розмірі 762,26 грн слід зменшити до 716,22 грн, стягнуту суму витрат на проведення оцінки майна у розмірі 3 230,50 грн слід зменшити до 3 035,38 грн, стягнуту суму витрат позивача на професійну правничу допомогу у справі у розмірі 10 650 грн слід зменшити до 10 006,74 грн.

Оскільки за результатом апеляційного перегляду апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню (на 6,04%), з позивача на користь ПАТ «НАСК «Оранта» слід стягнути частину суми судового збору, сплаченого ПАТ «НАСК «Оранта» за подачу апеляційної скарги, а саме: 97,27 грн (із розрахунку: 1 610,40 х 6,04%).

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, статтями 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 серпня 2024 року в частині задоволених позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» змінити, зменшивши стягнуту суму вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу з 48 084 грн до 45 184,49 грн, зменшивши стягнуту суму судового збору з 762,26 грн до 716,22 грн, зменшивши стягнуту суму витрат на проведення оцінки майна з 3 230,50 грн до 3 035,38 грн, зменшивши стягнуту суму витрат на професійну правничу допомогу з 10 650 грн до 10 006,74 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» 97,27 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 січня 2025 року.

Головуючий суддя Т.В. Одринська

Судді О.О. Панченко

В.П. Пікуль