Номер провадження: 22-ц/813/2931/25
Номер провадження: 22-ц/813/2976/25
Головуючий у першій інстанції Федчишена Т. Ю.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Сєвєрової Є.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Смирнової Лариси Петрівни на протокольні ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 24.10.2024 року, постановленої під головуванням судді Федчишиної Т.Ю., про відмову у поновленні строку на подання доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту окремого проживання, визнання права особистої приватної власності на майно та витребування майна, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та усунення перешкод у користуванні майном,

встановив:

08.08.2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту окремого проживання, визнання права особистої приватної власності на майно та витребування майна.

В свою чергу, ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 із зустрічним позовом про поділ майна подружжя та усунення перешкод у користуванні майном.

27.08.2024 року та 23.10.2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Смирнова Л.П. звернулася до суду із клопотаннями про приєднання до справи додаткових доказів, в яких також просила поновити їй строк на їх прийняття.

Протокольними ухвалами Приморського районного суду м. Одеси від 24.10.2024 року у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання доказів було відмовлено, докази додані до клопотання були залишені без розгляду, у зв`язку з не доведенням поважності причин пропуску такого строку (а.с.105-106).

В апеляційних скаргах представник ОСОБА_1 адвокат Смирнова Л.П. ставить питання про скасування вищевказаних протокольних ухвал Приморського районного суду м. Одеси від 24.10.2024 року та прийняття нового судового рішення, яким визнати поважними причини пропуску строку на подачу доказів, посилаючись на порушення судом норм процесуального права (а.с.113-117, 124-128).

Відзив на апеляційні скарги не надійшов.

Апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку передбачено п.10 ч.1 ст. 353 ЦПК України.

За змістом ч.2 с. 369 ЦПК України ухвали суду першої інстанції про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку, що передбачено п.10 ч.1 ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, та у відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, а також у зв`язку з перебуванням суддів Сегеди С.М. і Комлевої О.С. 27.01.2025 року на навчанні в НШС України перебування вказаних суддів 28.01.2025 року в судових засіданнях, та перебування судді Комлевої О.С. 29.01.2025 року у відпустці, датою ухвалення цього судового рішення є 30.01.2025 року, в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Також слід зазначити, що копії ухвал про відкриття апеляційного провадження у справі від 25.11.2024 року (а.с.140-143), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, представники останніх отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с.144-151).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про необхідність частково задоволення апеляційних скарг, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні клопотань про поновлення пропущеного строку на подання доказів, суд першої інстанції виходив із недоведеності поважності причин пропуску такого строку (а.с.102-109).

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 83 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає

тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок

вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку

обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої

переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з

урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна

обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує

(концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності

втрачає сенс (постанова Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.11.2022 року у справі №990/115/22, зазначила, зокрема, що введення на території України воєнного стану не

зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання

поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із

запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному

випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам

по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення

процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли

внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником

судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим

під час вирішення судових справ.

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів,

аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення Європейського суду з прав

людини (далі ЄСПЛ) від 19 квітня 1994 року у справі Van de Hurk v. the Netherlands («Ван де Гурк проти Нідерландів»), № 288).

Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає: «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

З матеріалів справи вбачається, що 27.08.2024 року та 23.10.2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Смирнова Л.П.звернулася до суду з клопотаннями про приєднання у справі додаткових доказів, в яких також просила поновити строк на їх прийняття.

Клопотання про поновлення строку були обґрунтовані тим, що підготовче провадження у справі ще не завершене, крім того в Україні було запроваджено воєнний стан, у зв`язку з чим позивачка, через загрозу життю, була змушена тимчасово виїхати за межі України, а тому їй був потрібен час для передачі представнику відповідних доказів (а.с.9-12, 76-78).

Зазначені доводи представника ОСОБА_1 адвоката Смирнової Л.П. не спростовані ні матеріалами справи, ні її учасниками, а тому вважаються обгрунтованими.

Таким чином, з врахуванням обставин даної справи, практики Верховного Суду та ЄСПЛ, а також того, що підготовче провадження у справі ще тривало, колегія суддів вважає, що твердження суду першої інстанції в протокольних ухвалах про те, що позивачем не було доведено поважності пропуску строку на подання доказів, є надмірним формалізмом, який не може бути підставою для порушення права позивача на справедливий розгляд справи.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що відповідно до ч.ч.7-8 ст. 127 ЦПК України про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Разом з тим, приймаючи судові рішення про відмову у поновленні процесуального строку, суд першої інстанції на вищевикладене уваги не звернув, та постановив протокольні ухвали, що суперечить вимогам діючого цивільно-процесуального законодавства.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про незаконність і необґрунтованість оскаржуваних протокольних ухвал суду, доводи апеляційних скарг їх спростовують, оскільки ухвали постановлені не у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційні скарги слід задовольнити частково, оскаржувані ухвали суду скасувати і направити справу для продовження розгляду клопотань про поновлення строку на подачу доказів.

Часткове задоволення апеляційних скарг полягає у тому, що питання щодо поважності причин пропуску строку на подання доказів є прерогативою суду першої інстанції.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України ухвали суду першої інстанції про відмову у поновленні пропущеного процесуального строку, після їх перегляду в апеляційному порядку, касаційному оскарженню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 379, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Смирнової Лариси Петрівни задовольнити частково.

Протокольні ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 24.10.2024 року про відмову у поновленні пропущеного строку на подання доказів - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Є.С. Сєвєрова