Дата документу 05.02.2025 Справа № 332/450/24
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 332/450/24 Головуючий у 1-й інстанції: Яцун О.С.
Провадження № 22-ц/807/392/25 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Гончар М.С., Онищенка Е.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру стягнення аліментів, шляхом їх зменшення.

В обґрунтування позову зазначив, що з 06 червня 2009 року він перебував у шлюбних відносинах з ОСОБА_2 .. Шлюб між ними розірваний згідно рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 06 квітня 2016 року у справі №315/165/16-ц. Рішення набрало законної сили 26 квітня 2016 року.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач сплачує на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 09 березня 2016 року, на підставі рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області у справі № 315/167/16-ц від 06 квітня 2016 року.

З моменту прийняття рішення про стягнення аліментів з позивача його матеріальне становище та сімейний стан змінилися. Так, він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 .. Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно судового наказу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27 липня 2023 року у справі №332/4125/23 за заявою ОСОБА_6 , з ОСОБА_1 на її користь стягнуті аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 липня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Також позивач на даний час є безробітним, з останнього місця роботи він звільнився 28 грудня 2022 року на підставі ст. 38 КЗпП України через те, що підприємство не виплачувало заробітну плату в період з березня по грудень 2022 року. Окрім цього, у зв`язку з повномасштабним вторгненням рф на територію України, позивач зі своєю родиною був вимушений покинути свою домівку і переїхати до іншої місцевості, а саме до АДРЕСА_1 .

На підставі вищевикладеного, позивач просить суд зменшити розмір аліментів, утриманих з ОСОБА_1 , на підставі судового рішення у справі №315/167/16-ц від 06 квітня 2016 року на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 1/6 частину з усіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без задоволення.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Заявник апеляційної скарги зазначає, що судом не було враховано, що вже після ухвалення Гуляйпільським районним судом Запорізької області від 06 квітня 2016 року у справі №315/167/16-ц про стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у відповідача в іншому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ще один син ОСОБА_8 , який також перебуває на його утриманні, відповідно до судового наказу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27 липня 2023 року у справі №332/4125/23 сплачує аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, що є самостійною підставою для зменшення розміру стягуваних з ОСОБА_1 аліментів на користь сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 1/4 на 1/6 частин. Крім того, зазначає, що у нього істотно погіршився майновий стан у зв`язку з народженням другої дитини, втрати роботи, відсутності постійних грошових доходів, переїзд до іншої області через повномасштабне вторгнення рф на територію України, що підтверджується матеріалами справи. А також наявна, у нього заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 15 049,09 грн, підтверджує той факт, що у нього істотно погіршився майновий стан та його неможливість сплачувати аліменти на користь сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у нинішньому розмірі. З даним позовом звернувся до суду лише в 2024 році, оскільки не міг назбирати необхідну суму коштів та подати позовну заяву до суду.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. При цьому, колегія суддів зауважує, що ухвалу про відкриття апеляційного провадження від 14 січня 2024 року та апеляційну скаргу ОСОБА_2 доставлено до її електронного кабінету 15 січня 2025 року, про що свідчить довідка працівника Запорізького апеляційного суду (а.с 176).

Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Частину шосту статті 19 доповнено пунктом 3 згідно із Законом № 460-1X від 15 січня 2020: в редакції Закону № 3831-1X від 19 червня 2024 року відповідно до якої малозначними справами є: справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства ( материнства)

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2025 року це 90 840 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн (3028,00 грн Х 30 = 90 840 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Встановлено, що предметом позову в цій справі є зміна розміру стягнення аліментів, шляхом їх зменшення.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та враховуючи зміни в п. 3 ч. 6 статті 19 ЦПК України в редакції Закону № 3831-1X від 19.06.2024, що дана справа відноситься до малозначних справ, тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 та 3 частини шостої статті 19 ЦПК України

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 04 грудня 2024 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у зменшенні розміру аліментів, суд першої інстанції виходив із того, що у справі відсутні будь-які докази, які б підтверджували значне погіршення матеріального становища батька дитини після присудження аліментів. Тоді як зміна сімейного стану платника аліментів та наявність на його утриманні другої дитини не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Матеріали справи, а саме розрахунком від 28 червня 2024 року підтверджується, що станом на 2024 рік, позивач отримує дохід в ТОВ «ТК-Сапсан», а також хоч і має він заборгованість зі сплати аліментів у сумі 15 049,09 грн, проте позивач аліменти сплачує регулярно. Доводи позивача, що він є безробітним спростовані наявними матеріалами справи. Судом зазначено, що твердження позивача про те, що у зв`язку з повномасштабним вторгненням рф на територію України він зі своєю родиною був вимушений покинути свою домівку і переїхати до іншої місцевості, а саме до Хмельницької області, с. Шустівці, вул. Грибанова, буд. 4, не підтверджені жодними доказами в розумінні статей 77-80 ЦПК України. Отже, суд прийшов до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доводів, викладених у позовних вимогах.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитись, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що сторони з 06 вересня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний 06 квітня 2016 року за рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області у справі №315/165/16-ц. Дане рішення набрало законної сили 26 квітня 2016 року (а.с.16-18).

Сторони у справі є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане Відділом реєстрації цивільного стану Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис №139, що підтверджується повною інформацією про народження (а.с.11-12).

Відповідно до рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької областіу справі № 315/167/16-ц від 06 квітня 2016 року, що є в загальному доступі Єдиного державного реєстру судових рішень, з ОСОБА_1 , було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його прибутку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, починаючи стягнення з 09 березня 2016 року. Дане рішення набуло законної сили 26 квітня 2016 року.

Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні та вихованні.

Відповідно до відомостей з Пенсійного фонду України, з яких вбачається, що останні відрахування з заробітної плати ОСОБА_1 здійснювались у 2022 році та відомості про трудову діяльність (а.с. 20-24, 25-26).

Відповідно до розрахунку від 28 червня 2024 року, підтверджується, що станом на 2024 рік позивач отримує дохід в ТОВ «ТК-Сапсан», окрім того, він хоча і має заборгованість в розмірі 15049,09 грн, однак з цього ж розрахунку вбачається, що позивач аліменти сплачує регулярно (а.с. 116-117).

ОСОБА_1 створив нову сім`ю, 13 лютого 2021 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_9 (після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_10 ), що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_2 від 13 лютого 2021 року, про що 13 лютого 2021 року складено відповідний актовий запис № 78 (а.с. 10).

Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 (а.с.14-15).

Згідно судового наказу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27 липня 2023 року у справі №332/4125/23 за заявою ОСОБА_6 , з ОСОБА_1 на її користь стягнуті аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 липня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.19).

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За змістом частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі N 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09.09.2021 у справі N 554/3355/20 сформовано висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну розміру стягнення аліментів, шляхом їх зменшення, позивач вказував, що у нього змінився сімейний та матеріальний стан, оскільки він знову зареєстрував шлюб, в якому у нього народилася ще одна дитина, яка перебуває на його утриманні, сплачує аліменти за судовим наказом. Окрім того, він є безробітним, адже звільнився ще у 2022 році через затримки виплати заробітної плати, є внутрішньо переміщеною особою.

При цьому, міськрайонним судом установлено, що позивач не обґрунтував та не підтвердила належними доказами факт зміни обставин, які мали місце за період з часу ухвалення судового рішення про стягнення аліментів та станом на час звернення до суду з даним позовом, як і не надано доказів, які б свідчили про погіршення його матеріального стану.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз наведеної норми права свідчить про те, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14.12.2022 у справі N 727/1599/22, від 10.10.2023 у справі N 682/2454/22, від 27.11.2024 у справі N 613/1404/23, вфід 19 червня 2024 року у справі № 686/22677/23.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції наведені норми права неправильно застосував та, вказавши на відсутність доказів, які б підтверджували погіршення матеріального становища платника аліментів, дійшов помилкового висновку, що зміна сімейного стану позивача та наявність на утриманні другої дитини не є достатньої підставою для зменшення розміру стягнених аліментів. Такі висновки районного суду суперечать положенням статті 192 СК України у розумінні якої установлена судом зміна сімейного стану платника аліментів є самостійною підставою для зменшення їх розміру.

Отже, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не врахував зміну сімейного стану позивача і перебування на його утриманні сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від іншого шлюбу.

Ці обставини (зміна сімейного стану) за частиною 1 ст. 192 СК України є самостійною підставою для зміни розміру аліментів.

Слід також зауважити, що у зв`язку із народженням у позивача другої дитини в шлюбі, при отриманні доходу у тому ж розмірі, безумовно свідчить про погіршення його майнового стану щодо можливості утримувати інших дітей.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, вказані обставини не взяв до уваги та дійшов хибного висновку про залишення позову без задоволення, зазначивши, що позивач не надав належних та допустимих доказів щодо зміни його матеріального стану, що було б підставою для зменшення розміру аліментів, які визначені рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області у справі № 315/167/16-ц від 06 квітня 2016 року.

З урахуванням інтересів обох дітей позивача, які мають право на належні умови для всебічного розвитку, освіти, виховання, на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність зменшення розміру аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які визначенні рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області у справі № 315/167/16-ц від 06 квітня 2016 року, з 1/4 частки заробітку (доходу) ОСОБА_1 до 1/6 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Такий розмір аліментів, із урахуванням розміру доходу позивача, буде належним та достатнім матеріальним забезпеченням малолітнього сина ОСОБА_3 його батьком.

Доводи відповідачки, викладені нею у відзив на позовну заяву, апеляційним судом до уваги не приймаються, оскільки покращення матеріального стану платника аліментів є підставою збільшення розміру стягнення за заявою отримувача аліментів, а тому в межах заявленого спору значення не мають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню, із постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Аргументи апеляційної скарги є виправданими.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягнення аліментів - задовольнити.

Зменшити розмір аліментів, що стягуються із ОСОБА_1 на підставі рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 06 квітня 2016 року (справа №315/165/16-ц) на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , із 1/4 до 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 05 лютого 2025 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С Онищенко Е.А.