Справа № 686/8555/24
Провадження № 2/686/1065/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючого - судді Карплюка О.І.

при секретарі судового засідання Лазоренко К.Ю.

з участю позивача ОСОБА_1

її представника ОСОБА_2

та представника відповідача Вонсович О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання незаконною та протиправною вимоги про повернення коштів, стягнення безпідставно списаних коштів та моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про визнання незаконною та протиправною його вимогу про повернення коштів за договором позики на суму 3500 грн. в споживчому центрі «Швидко гроші» та за кредитним договором на інші споживчі цілі на суму 55998 грн., стягнення безпідставно списаних коштів в розмірі 11810 грн. 11 коп. та моральної шкоди в розмірі 15000 грн., посилаючись на те, що 11 червня 2023 року в період часу з 19 години 23 хвилини по 19 годину 41 хвилину на її мобільний телефон надійшли смс-повідомлення з інформацією про здійснення операцій з переказу коштів з платіжної картки "Універсальна" НОМЕР_6 на загальну суму 69343 грн. 70 коп. Оскільки здійсненні операції відбулись несанкціоновано, а тому вона звернулась до відповідача з вимогою заблокувати відкриту на її ім`я картку. Однак, із заблокованої картки був оформлений договір позики на суму 3500 грн. та кредитний договір на суму 55998 грн. Жодних розпоряджень відповідачу про збільшення кредитного ліміту чи кредитних коштів вона не надавала, жодної інформації, яка могла б призвести до списання коштів, нею не розголошувалась. Крім того, зазначає, що протиправна поведінка відповідача порушила її право володіння, користування та розпорядження належними їй коштами, що призвело до порушення звичного життєвого укладу та спричинила для неї моральні страждання.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечує, посилаючись на те, що втрата грошей сталась через власну необачність ОСОБА_1 по захисту власних даних і коштів, яка сприяла незаконному використанню пін-коду до платіжної картки та доступу до мобільного додатку, які дають змогу ініціювати платіжні операції. Крім того, АТ КБ «Приватбанк» не є споживчим центром "Швидко гроші".

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Так, судом встановлено, що 12 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області із заявою про те, що невстановлена особа 11 червня 2023 року близько 18 години 36 хвилин, перебуваючи в невстановленому місці, із використанням ЕОМ, шляхом зловживання довіри, зателефонувавши з номера телефону НОМЕР_1 , представившись працівником ПрАТ «Київстар», під приводом продовження терміну дії сім-картки, шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами в сумі 7057 грн., які були на банківських картках АТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , належних ОСОБА_1 , які було переказано на невстановлений рахунок та оформили кредитний договір на ім`я ОСОБА_1 , на суму 55998 грн., чим завдали останній майнової шкоди на загальну суму 126573 грн.

13 червня 2023 року за даним фактом відкрито кримінальне провадження №0002034 за ст. 190 ч. 3 КК України.

Згідно повідомлення АТ КБ «Приватбанк» від 22 червня 2023 року вбачається, що 11 червня 2023 року за рахунком позивача НОМЕР_4 був здійснений переказ коштів. Також був оформлений кредит "Оплата частинами" в інтернет магазині Comfy.

Відповідно до вимог ст. 29 ч. ч. 1 та 2 Закону України "Про платіжні послуги" надання платіжних послуг (у тому числі виконання окремих або разових платіжних операцій, відкриття та обслуговування рахунків тощо) здійснюється на підставі договору, що укладається між надавачем платіжних послуг та користувачем відповідно до вимог законодавства, на узгоджених сторонами умовах. Договір про надання платіжних послуг укладається в письмовій формі (паперовій або електронній). Договір про надання платіжних послуг може укладатися шляхом приєднання користувача до договору, розміщеного у доступному для клієнта місці у надавача платіжних послуг та на його веб-сайті в мережі Інтернет. Усі поточні редакції публічної пропозиції укладення договору та документів, що містять інформацію про комісійні винагороди, процентні ставки, курс перерахунку іноземної валюти, що застосовуються до обраної користувачем платіжної послуги, що надається користувачу згідно з п. 3 ч. 1 ст. 30 цього Закону, зберігаються на веб-сайті надавача платіжних послуг із зазначенням строку їх дії. Користувачі мають право в будь-який час отримати доступ до всіх редакцій публічної пропозиції укладення договору та інших документів, зазначених у цій статті, що розміщені на веб-сайті надавача платіжних послуг.

Відповідно до вимог ст. 38 ч. 20 цього Закону користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: 1) надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором; 2) зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом; 3) не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; 4) не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; 5) негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.

Відповідно до вимог ст. 87 ч. 5 цього Закону до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до ст. 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника. З моменту повідомлення платником емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.

Відповідно до вимог ст. 1071 ч. 1 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Відповідно до вимог ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пунктів 6.7 та 6.8 Положення "Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням", затвердженого постановою Правління Національного банку України 30 квітня 2010 року №223 (яке діяло на момент спірних правовідносин), емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

В постанові Верховного Суду від 1 лютого 2018 року ( справа №758/7327/14-ц) зазначено, що встановивши, що відповідачем не доведено того факту, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а також не надано доказів на спростування доводів позивача про те, що контролювати операції за банківською карткою шляхом отримання смс-інформації позивач не мав змоги, оскільки йому не надавалась послуга "смс-інформування" і її надання договором сторін не передбачено, у зв`язку з чим факт незаконного списання коштів з його рахунку позивач виявив лише 26 листопада 2013 року при спробі зняти кошти з свого рахунку, і про це він повідомив відповідача невідкладно, в той же день, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

В постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 зазначається, що предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Посилання АТ КБ «ПриватБанк» на ту обставину, що ОСОБА_1 порушила Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяла незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Відповідач не довів того, що ОСОБА_1 втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Крім того, відповідно до вимог ст. 23 ч. 1 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до вимог ст. 23 ч. 2 п. 2 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до вимог ст. 23 ч. 3 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 1 вересня 2020 року №216/3521/16-ц зазначається, що компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

Судом встановлено, що неможливіть відповідача створити умови для захисту коштів їх клієнтів спричинили для ОСОБА_1 моральні страждання. А тому, на думку суду, розмір даного відшкодування, який підлягає стягненню з відповідача на її користь, необхідно визначити в розмірі 5000 грн.

Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку визнати незаконною та протиправною вимогу АТ КБ «Приватбанк» про повернення коштів за договором позики на суму 3500 грн. в споживчому центрі «Швидко гроші» та за кредитним договором на інші споживчі цілі на суму 55998 грн. до ОСОБА_1 , стягнути з відповідача на її користь безпідставно списані кошти в розмірі 11810 грн. 11 коп. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 23, 1071 ч. 1, 1073 ЦК України, ст. ст. 29 ч. ч. 1 та 2, 38 ч. 20, 87 ч. 5 Закону України "Про платіжні послуги", суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконною та протиправною вимогу акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про повернення коштів за договором позики на суму 3500 грн. в споживчому центрі «Швидко гроші» та за кредитним договором на інші споживчі цілі на суму 55998 грн. до ОСОБА_1 .

Стягнути з акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ідентифікаційний код в ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) безпідставно списані кошти в розмірі 11810 грн. 11 коп., моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та судовий збір в сумі 2826 грн. 13 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя:

28.01.2025