Справа № 368/1757/24
Рішення

Іменем України

"20" січня 2025 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі: головуючогосудді Кириченка В.І., при секретарі Марчук Н.М.

з участю представника позивача - адвоката Клапчука Ф.П.

розглянувши у відкритому засіданні в м. Кагарлику позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу,-

встановив :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом та просила встановити факт постійного проживання в період з 18.09.2017 р. по 31.05.2024 р. однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловіка та жінки ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Мотивувала позов тим, що ОСОБА_1 (далі - Позивач) проживала спільно однією сім`єю з ОСОБА_2 .

11.06.1988 року Позивач та ОСОБА_2 уклали шлюб, що був зареєстрований Кагарлицьким районним відділом РАЦС Київської області, актовий запис про шлюб №48.

Позивач і ОСОБА_2 мають двох спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В подальшому шлюб між Позивачем і ОСОБА_2 згідно з рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 18.09.2017 р. було розірвано.

Проте вони продовжували проживати спільно як чоловік і дружина, мати спільний побут і господарство, взаємні права і обов`язки, тобто продовжували мати сім`ю. Вказані обставини Позивач може підтвердити актом депутата Кагарлицької міської ради та показаннями свідків. Крім того, факт спільного проживання Позивача і ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 підтверджується копіями паспортів Позивача і ОСОБА_2 , в яких адреса місця реєстрації збігається.

ОСОБА_2 походив військову службу у складі в/ч НОМЕР_1 як стрілець-помічник гранатометника 1 єгерського відділення єгерського взводу 6 єгерської роти НОМЕР_2 єгерського батальйону в/ч НОМЕР_1 .

28.08.2023 року ОСОБА_2 склав довіреність на ім`я Позивача, посвідчену приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Руденком A.B. за № 1170. якою уповноважив останню бути його представником у центральних та інших органах державної влади (виконавчої, законодавчої та судової) та місцевого самоврядування з усіх без винятку питань, що його стосуватимуться. Тобто у всіх питаннях, що стосувалися його особисто, ОСОБА_2 довірив Позивачу бути його представником та діяти від його імені та в його інтересах.

31.05.2024 року ОСОБА_2 зник безвісти під час виконання бойового завдання по захисту Батьківщини в районі населеного пункту Новоселівка Перша Покровського району Донецької області, про що Позивач отримала сповіщення від ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.06.2024 року №2/2422.

ОСОБА_1 має право на отримання соціальної допомоги як фактична дружина зниклого безвісти ОСОБА_2 . Для отримання виплат та іншої допомоги від держави у Позивача виникла необхідність встановити факт постійного проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тобто як чоловік і дружина.

За загальним правилом, встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється судом в порядку окремого провадження.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦІІК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Позивач зверталася до Кагарлицького районного суду Київської області із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в порядку окремого провадження як це передбачено ЦПК України.

Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 у справі № 560/17953/21, справи про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу із загиблим військовослужбовцем підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства незалежно від мети звернення до суду (зокрема, підтвердження соціального статусу для призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця) і наявності в Позивача певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень.

Без встановлення факту постійного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі зниклим безвісти ОСОБА_2 . Позивач не може реалізувати свої права на отримання допомоги від держави та інші права, пов`язані зі зникненням безвісти та можливої загибелі її чоловіка ОСОБА_2 від час виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала та просила задоволити.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Представник Військової частини НОМЕР_1 в судовому засіданні позов не визнав з підстав які зазначено у відзиві.

Подано відзив, в якому вказано що проти позову заперечують з наступних підстав.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

Згідно з частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту їх спільного проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи).

Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.

До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Згідно з частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові від 18 березня 2020 року у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14- 400цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

18 вересня 2017 року рішенням Кагарлицького районного суду від 18.09.2017 року шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 розірвано. При ухваленні вказаного рішенні судом було встановлено, що сімейне життя погіршилося, позивач ( ОСОБА_1 ) не підтримує з чоловіком шлюбно-сімейних відносин, по причині конфліктів і сварок, втрати почуття любові, поваги один до одного на ґрунті вживання відповідачем алкогольних напоїв. Примирення не можливе.

Ініціатором розірвання шлюбу була саме ОСОБА_1 , яка 18.09.2017р. в судовому засіданні позов підтримала та наполягала, що сімейні відносини припиненні.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин припинення сімейних відносин між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з 18.09.2017 року встановлено рішенням суду у цивільній справі, та доказуванню не підлягає. Разом з тим, позивач не надає належних та допустимих доказів, що сімейні відносини були поновлені та з якого часу. Тому вимога позивача про встановлення факту спільного проживання з 18.09.2017 року є безпідставною та не доведеною.

Позивач посилається на те, що обставини спільного проживання, наявність спільного побуту підтверджуються актом депутата Кагарлицької міської ради та свідками. При цьому жодних доказів щодо спільного побуту та господарства, позивачем суду не надано. Факт спільного проживання, сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Також Акт обстеження не може бути належним та допустимим доказом спільного проживання та ведення спільного господарства, оскільки депутат місцевої ради не наділений таким повноваженнями законодавством. Відсутні будь-які реквізити, а саме місце складення, дата складення. Відсутній опис домогосподарства та обставин, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 спільно проживали, вели спільне господарства та мали взаємні права і обов`язки. Не вказані будь-які дані осіб, які були присутні при обстеженні, не засвідчені їх підписи, не вказані ідентифікуючі їх документи.

Не свідчить про спільний побут та господарство видана довіреність на ім`я позивача.

Отже, для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат. Доказів, які б доводили вказані обставини позивачем не надано, а показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту.

Подібні правові висновки зроблено у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 129/2115/15-ц, від 07 листопада 2022 року у справі № 216/2651/21.

Позивач вказує, що має право на отримання соціальної допомоги, як фактична дружина зниклого безвісти ОСОБА_2 для отримання виплат та іншої допомоги від держави у позивача виникла необхідність встановити факт постійного проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тобто як чоловік і дружина.

Згідно п.7 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.2016 № 884 (далі - Порядок №884) виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Слід звернути увагу, що позивач не надає доказів відсутності інших осіб, які б мали право на отримання виплат, передбачених Порядком № 884, а вважає, що лиш вона має на це право. З матеріалів справи вбачається, що у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є спільні діти, які досягли повноліття, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які, у випадку спільного проживання з ОСОБА_2 , мають право на виплати, але позивач з не зрозумілих причин, їх до справи не залучає.

Позивач, достовірно знаючи, що шлюб між нею та ОСОБА_2 розірвано, що у неї відсутні підстави для отримання виплат, звернулась із заявою до командира військової частини НОМЕР_1 про виплату їй грошового забезпечення та інших виплата при цьому надала недостовірні дані, а саме недійсне свідоцтво про укладення шлюбу. З цього випливає висновок, що позивач має на меті в будь-який спосіб отримувати виплати, не зважаючи на те, що права на такі не має.

Разом з тим, вважаємо, що передчасним є встановлення факту спільного проживання, без відповідного статусу ОСОБА_2 . Тобто ОСОБА_2 вважається зниклим безвісті, а не загиблим чи оголошеним безвісно відсутнім, тому вирішувати питання про спільне проживання, без нього або його представника є недоречним.

Судом встановлено, що 11.06.1988 року Позивач та ОСОБА_2 уклали шлюб, що був зареєстрований Кагарлицьким районним відділом РАЦС Київської області, актовий запис про шлюб №48.

Позивач і ОСОБА_2 мають двох спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В подальшому шлюб між Позивачем і ОСОБА_2 згідно з рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 18.09.2017 р. було розірвано.

ОСОБА_2 проходив військову службу у складі в/ч НОМЕР_1 як стрілець-помічник гранатометника 1 єгерського відділення єгерського взводу 6 єгерської роти НОМЕР_2 єгерського батальйону в/ч НОМЕР_1 .

28.08.2023 року ОСОБА_2 склав довіреність на ім`я Позивача, посвідчену приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Руденком A.B. за № 1170. якою уповноважив останню бути його представником у центральних та інших органах державної влади (виконавчої, законодавчої та судової) та місцевого самоврядування з усіх без винятку питань, що його стосуватимуться. Тобто у всіх питаннях, що стосувалися його особисто, ОСОБА_2 довірив Позивачу бути його представником та діяти від його імені та в його інтересах.

31.05.2024 року ОСОБА_2 зник безвісти під час виконання бойового завдання по захисту Батьківщини в районі населеного пункту Новоселівка Перша Покровського району Донецької області, про що Позивач отримала сповіщення від ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.06.2024 року №2/2422.

Відповідно до ст.9ч.6 ЗУ « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено:

За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців:

дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Згідно порядку виплати грошового забезпечення сімям військовослужбовців захопленим у полон або зазаручникам а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою КМ України від 30.11.2016 року №884 передбачено:

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється у разі, коли заява про його виплату надійшла до військової частини (установи, організації):

до дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах;

протягом трьох років з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовців безвісно відсутніми або оголошення померлими, але не пізніше ніж до дня набрання законної сили рішенням суду про скасування рішення про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Відповідно до ст.16 ЗУ « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено:

Одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві

1. Одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

2. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:

1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;

Відповідно до ст.16-1 ЗУ « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено:

1. У випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.

2. За наявності особистого розпорядження право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, на користь яких складено таке особисте розпорядження, у розмірі частки, визначеної в такому розпорядженні у відсотках.

Незалежно від змісту особистого розпорядження право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки загиблої (померлої) особи у розмірі 50 відсотків частки, яка належала б кожному з них у разі призначення і виплати одноразової грошової допомоги за відсутності особистого розпорядження.

3. У разі відсутності особистого розпорядження або за наявності неохопленої особистим розпорядженням частки розміру одноразової грошової допомоги право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги (її частки) мають особи, визначені у пункті 4 цієї статті, у рівних частках.

4. До членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать:

діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав;

вдова (вдівець);

батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті);

внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли);

жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили;

утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Позивач не надала доказів, що було рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутніми або оголошення померлим, а тому грошове забезпечення військовослужбовця ніхто крім військовослужбовця не має право отримати.

Грошове забезпечення військовослужбовця при наявності рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутніми або оголошення померлим має право отримати дружина якою позивач не є і в переліку осіб які мають право отримати грошове забезпечення військовослужбовця не зазначено жінку з якою загиблий (померлий) проживали однією сім`єю.

Право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги має право жінка з якою загиблий (померлий) проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Позивач не надала належних доказів про смерть військовослужбовця якими можуть бути докази вчинення актового запису про смерть військовослужбовця, не надала доказів з державного реєстру актів цивільного стану, що позивач і військовослужбовець не перебували у будь якому іншому шлюбі . Показами свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підтверджується, що позивач і військовослужбовець ОСОБА_2 проживали однією сім`єю , мали взаємні права і обовязки. Сумніви щодо показів свідків у суда відсутні так як серед них двоє дітей військовослужбовця і в разі призначення та отримання одноразової грошової допомоги вони можуть отримати менший розмір при встановленні факту який просить позивач. Також обставини спільного проживання, наявність спільного побуту підтверджуються актом депутата Кагарлицької міської ради. Але так як відсутні докази смерті військовослужбовця і доказів , що позивач і військовослужбовець не перебували у будь якому іншому шлюбі то відсутні підстави для встановлення факту який просить позивач.

Керуючись ст.9ч.6,16, 16-1 ЗУ « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст.76, 81,263-265, 273 ч.4 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набуває законної сили відповідно до ст.. 273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня складання повного рішення суду. Повний текст рішення складено 31.01.2025 року.

Суддя: В.І. Кириченко