КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3613/2025
Справа № 753/9567/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 лютого 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Дарницького районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Шаповалової К.В. в м. Київ 27 вересня 2024 року у справі за позовом Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У травні 2024 року позивач КП «Київтеплоенерго» звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 35064,85 грн., за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії в розмірі 10575,10 грн., за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води в розмірі 33570,38 грн., заборгованість по платі за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії в розмірі 93,21 грн., по платі за абонентське обслуговування за постачання гарячої води в розмірі 844,56 грн., відшкодувати витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розмірі 43 грн., покласти на відповідача судовий збір 3028 грн.

Позов мотивував тим, що з 01 травня 2018 року КП «Київтеплоенерго» є виконавцем комунальних послуг, а саме з 01 травня 2018 року до 31 жовтня 2021 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (послуги з ЦО/ЦПГВ), з 01 листопада 2021 року в зв`язку зі зміною законодавства, позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ). Правовідносини у сфері надання послуг з ЦО/ЦПГВ регулювались Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 (Правила № 630).

Правовідносини у сфері надання послуг з ТЕ/ПГВ регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, Постановою КМУ від 11 грудня 2019 року № 1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг з постачання гарячої води», Постановою КМУ від 21 серпня 2019 року № 830 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії».

Відповідно до вимог нормативно-правових актів, послуги з ТЕ/ПГВ та послуги з ЦО/ЦПГВ надаються споживачеві згідно з договорами, що оформлюються на підставі типових договорів про надання відповідних комунальних послуг, які є договорами приєднання.

На виконання вимог законодавства позивачем на підставі типових договорів підготовлено та опубліковано договір про надання послуг з ЦО/ЦПГВ в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085).

Щодо договору про надання послуг з ТЕ/ПГВ повідомляв, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, у разі, якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Позивачем, на виконання вимог чинного законодавства, на своєму веб-сайті оприлюднені типові індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води. Свідоцтвом повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов як договору про надання послуг з ЦО/ЦПГВ, так і послуг з ТЕ/ПГВ, у тому числі, є отримання послуг споживачем.

Будинок за адресою АДРЕСА_1 в цілому під`єднаний до мереж тепло- та водопостачання. Як наслідок, квартира за вказаною адресою під`єднана до внутрішньобудинкової системи тепло- та водопостачання, а відповідач є споживачем послуг з ЦО/ЦПГВ, а з 01 листопада 2021 року - споживачем з ТЕ/ПГВ.

Відповідач від послуг з ЦО/ЦПГВ, а з 01 листопада 2021 року від послуг з ТЕ/ПГВ не відмовлявся (не відключався). Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків між сторонами підтверджується діями сторін: позивач щомісячно надає відповідачу послуги з ЦО/ЦПГВ, а з 01 листопада 2021 року послуги з ТЕ/ПГВ, а відповідач споживає надані послуги та зобов`язаний оплатити вартість, розрахунковим періодом є календарний місяць. Проте відповідач у порушення вимог законодавства своєчасно не сплачувала за спожиті послуги, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01 квітня 2024 року складає 79210,33 грн.: заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 35064,85 грн., за період з 01 листопада 2021 року заборгованість за послуги з постачання теплової енергії в розмірі 10575,10 грн., заборгованість за послуги з постачання гарячої води 33570,38 грн.

Відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» споживачі послуг з ЦО/ЦПГВ зобов`язані були сплачувати внески за обслуговування вузлів комерційного обліку відповідних послуг. Також відповідно до ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з ТЕ/ПГВ включає в себе також плату за абонентське обслуговування.

Таким чином, за вищевказаною адресою у відповідача також існує заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуги з постачання теплової енергії в розмірі 93,21 грн., заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуги з постачання гарячої води в розмірі 844,56 грн.

Повідомляв, що понесені ним судові витрати складаються з сум сплаченого позивачем судового збору 3028 грн., а також витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно в розмірі 43 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 вересня 2024 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води за період з жовтня 2018 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 35 064,85 грн.; за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 10575,10 грн.; за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги постачання гарячої води у розмірі 33 570, 38 грн.; за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії у розмірі 93,21 грн.; за абонентське обслуговування за постачання гарячої води у розмірі 844,56 грн., що в загальному розмірі складає 80148,10 грн., а також судовий збір в сумі 3028,00 грн. та 43 грн. витрати, пов`язані з розглядом справи.

Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 вересня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що є співвласником квартири АДРЕСА_1 та на неї оформлено особовий рахунок зі сплати комунальних послуг. Крім неї, в квартирі зареєстровані та проживають шестеро її дітей, четверо з яких неповнолітні. На початку 2013 року житлово-експлуатаційною конторою в указаній квартирі вперше були встановлені лічильники холодної та гарячої води, з номерами 101865205, 101869999, 101870279, 101864926.

Для економії коштів в червні 2013 року відповідачем було придбано та встановлено бойлер, після чого користування гарячою водою було припинено. З 2018 року постачальником комунальних послуг КП «Київтеплоенерго», незважаючи на неодноразове передавання нульових показників споживання та інформації про наявність бойлера почалось необґрунтоване нарахування обсягів спожитої гарячої води та відповідно заборгованості за неї. Щомісяця позивачем за незрозумілим принципом зазначались абсолютно довільні обсяги такого споживання. В 2021 році представниками КП «Київтеплоенерго» було заявлено, що у нього немає інформації про лічильники відповідача, і тому ними нараховується споживання. Одразу після цього відповідачем було придбано лічильники холодної та гарячої води № 200596515, 200596513, 210093828, 210093840, які були встановлені 21 липня 2021 року спеціалістами ТОВ «Юрес-ком», та зазначені показники попередніх лічильників на момент демонтажу. Центр комунального сервісу має інформацію про встановлені лічильники, оскільки в квитанціях на оплату комунальних послуг до липня 2021 року були вказані номери лічильників, які встановлені в 2013 році, а починаючи з серпня 2021 року і до цього дня - номери лічильників, які встановлені 21 липня 2021 року. Незважаючи на заміну лічильників та подання нульових показників, КП «Київтеплоенерго» знову почало нарахування невикористаних обсягів гарячої води і заборгованості за неї у довільних обсягах щомісяця.

Зауважувала, що впродовж 2020 - 2023 років у квартирі АДРЕСА_1 ніхто не жив, спочатку через карантинні обмеження, а потім через збройну агресію рф сім`я відповідача мешкала в будинку в с. Легедзине Звенигородського району Черкаської області, діти ходили там до школи. В лютому 2024 року апелянт та її сім`я переїхали в квартиру АДРЕСА_1 .

Після цього ОСОБА_1 звернулась до КП «Київтеплоенерго» для проведення звірки показників лічильників та врегулювання питання заборгованості за фактично ненадані послуги. 01 квітня 2024 року працівники КП «Київтеплоенерго» прибули до квартири і склали акт, де зазначено, що на кожному з лічильників гарячої води нульові показники.

Впродовж червня-серпня 2024 року відповідач з сім`єю проводили літні канікули в с. Легедзине Черкаської області і у квартирі ніхто не проживав, тому відповідач не отримувала судові повістки та виклики, про наявність рішення дізналася лише 04 жовтня 2024 року.

Зазначала, що її сім`я є багатодітною, згідно ст. 13 Закону України «Про охорону дитинства» відповідач має право на 50 % знижки плати на житлово-комунальні послуги.

Вказувала, що згідно п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності у житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умов документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Отже, відповідач із сім`єю довгий час не проживали в квартирі та не користувались житлово-комунальними послугами, а тому має право на неоплату певних житлово-комунальних послуг.

Зазначала, що рішеннями судів в справах № 2а-1888/10, № 2а-166/07, 2-а-118/11, 761/8760/14-а було визнано неправомірні дії та скасовувались розпорядження Київського міського голови, КМДА за 2009, 2006, 2007, 2010 роки про встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення холодної та гарячої води, затвердження тарифів на теплову енергію, встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води.

Посилалася на ст. 8, 10, 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», вказувала, що при наявності в квартирі АДРЕСА_1 лічильників на холодну та гарячу воду та оплата за використання гарячої та холодної води має бути згідно показників лічильника.

Наводила правові висновки Верховного Суду в постанові від 03 жовтня 2018 року в справі № 529/613/17-ц, згідно з якими у випадку порушення юридичною особою законодавства під час нарахування плати за централізоване постачання опалення споживач має право оскаржити в суді такі дії та вимагати провести відповідний перерахунок.

Щодо витрат, які пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розмірі 43 грн., вказувала, що це не є доказом, який надає позивач в силу ст. 76 ЦПК України, а тому не підлягають стягненню з відповідача.

Від позивача КП «Київтеплоенерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що в апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що в них наявний бойлер, однак факт встановлення бойлеру не позбавляє відповідача обов`язку на передання показань лічильника. Відповідач щомісяця отримувала платіжні документи, в яких зазначалось прізвище, ім`я та по батькові, кількість заінтересованих осіб, тариф, сума до сплати, розмір заборгованості тощо. Натомість, з приводу здійснення неправомірного нарахування заборгованості та/чи перерахунку в спірний період відповідач як власник квартири до позивача не звертався. Тому слід вважати, що послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку відповідача в період виникнення заборгованості надавались в повному обсязі, а тому позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати спожитих послуг.

Наголошував, що квартира за адресою відповідача під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, що підтверджується нарядами на включення та відключення, актом прийняття теплового вузла на облік, а отже відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, відповідач від зазначених послуг у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялася (не відключалася), а тому виникнення цивільних прав та обов`язків підтверджується діями сторін: позивач надає послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, щомісячно надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а відповідач споживає надані послуги та зобов`язаний оплатити їх вартість.

Вказував, що твердження відповідача щодо виконавця послуг є хибним, оскільки ліцензійне погодження на виконавця послуг не потребує додаткових відповідних документів. Підприємницьку діяльність позивач здійснює на підставі статуту та в Законі України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що виконавцем комунальної послуги є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору.

Зазначав, що відповідачем не надано доказів, яким підтверджувався б факт передання показань лічильників телефоном, а тому встановити даний факт не є можливим. Оскільки відповідач не передавала постійно показання лічильника, то нарахування відбувалися згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Пояснював, що тарифи за постачання центрального опалення та гарячого водопостачання встановлюються Київською міською державною адміністрацією, тобто тариф визначається не позивачем, а іншим суб`єктом владних повноважень, а КП «Київтеплоенерго» є тільки постачальником послуг. Разом з цим, КМДА здійснює розрахунок вартості послуг згідно даних НКРЕРП, яка регулює ціни на закупівлю газу. Таким чином, твердження відповідача про неправильність та безпідставність нарахування боргу є хибним.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач, будучи власником нерухомого майна та отримуючи послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та постачання гарячої води, не виконувала покладений на неї договором і законом обов`язок по оплаті вказаних послуг, внаслідок чого у неї виникла заборгованість у загальному розмірі 80148,10 грн, що підтверджується наданим позивачем розрахунком.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно витягу з ЄДРПОУ (а. с. 16) до основних видів діяльності КП «Київтеплоенерго» відноситься за КВЕД 35.30 постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

На а. с. 13 - 14 т. 1 знаходяться копії сторінок з газети «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511), від 28 березня 2018 року № 34 (5085), з публікацією форм договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, розробленої відповідно до типового договору; в публікації зазначено, що з 27 квітня 2018 року КП «Київтеплоенерго» стає виконавцем послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Доведено до відома споживачів, що цей договір приєднання вважається акцептованим усіма споживачами, які в установленому порядку не надали заперечення щодо умов цього договору.

Крім того, КП «Київтеплоенерго» на своєму веб-сайті оприлюднені типові індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води (а. с. 15 т. 1).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 14 лютого 2024 року, відповідач ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 3-590, виданий 24 листопада 2017 року Шістнадцятою київською державною нотаріальною конторою (а. с. 10 т. 1), вартість отримання довідки з реєстру складає 43 грн. (а. с. 11 т. 1).

На а. с. 6 - 9 т. 1 наявні розрахунки заборгованості споживача ОСОБА_1 за послуги з ЦО/ПГВ за період з 01 жовтня 2018 року по 31 березня 2024 року, за послуги з ТЕ/ПГВ за період з 01 листопада 2021 року по 31 березня 2024 року, розрахунок заборгованості плати за абонентське обслуговування постачання ТЕ/ПГВ за період з 01 листопада 2021 року по 31 березня 2024 року, в яких зазначено кількість зареєстрованих осіб - 6, опалювальну площу, діючі тарифи; зазначено про наявність будинкових лічильників ТЕ/ГВ - наявні, квартирних лічильників: ТЕ - відсутній, ГВ - наявний.

На а. с. 31 - 185 наявні копії корінців нарядів щодо включення та відключення опалення в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 на підставі відповідно початку та завершення опалювальних сезонів, копії актів про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи в опалювальний період, актів прийняття теплового вузла обліку, добових відомостей споживача щодо споживання теплової енергії в зазначені у відомостях періоди.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, до апеляційної скарги надано новий доказ, а саме копію угоди про повну матеріальну відповідальність від 21 липня 2021 року, укладеної ОСОБА_3 з ТОВ «Юрес-ком», згідно якої замовник підтверджує повну матеріальну відповідальність під час надання послуг/виконаних робіт виконавцем за адресою Здолбунівська 7-а кв. 59 м. Київ у частині забезпечення та збереження майна, що належить замовнику на праві власності/часткової власності/на праві користування тощо, у частині внутрішньобудинкових/квартирних мереж (тепло-, водо-, електро-, газопостачання тощо), які не відповідають вимогам встановленим законодавством та не були замінені/відремонтовані у строки визначені законодавством;

копію акту здачі-приймання наданих послуг від 21 липня 2021 року, укладеного ОСОБА_3 з ТОВ «Юрес-ком», про те, що виконавцем за адресою АДРЕСА_1 була здійснена заміна лічильників в кількості 4 шт., лічильники Біметерс, заводські номери 200596513 , 210093828, 200596515, 210093940, з нульовими показниками, зазначено номери тимчасових пломб;

копії рахунків-повідомлень, складених КП ГІОЦ за адресою АДРЕСА_1 , за листопад 2020 року, вересень 2021 року, листопад 2022 року, жовтень 2023 року, липень 2024 року, у яких зазначено відомості про встановлені квартирні лічильники, та у яких відображено нараховану до сплати вартість наданих КП «Київтеплоенерго» послуг;

копію посвідчення багатодітної сім`ї Корвін-Піотровських, виданого 27 липня 2022 року, зі строком дії до 31 липня 2028 року;

копії паспортів лічильників холодної та гарячої води BMeters із заводськими номерами 200596513 , 210093828, 200596515, 210093940 та керівництва з їх експлуатації;

копію акту демонтажу/розпломбування засобу обліку води для проведення заміни/повірки від 21 липня 2021 року, згідно якого демонтовано попередні лічильники Гідротек (з показниками по холодному водопостачанню та водовідведенню 00314 куб.м., 02198 куб.м., по гарячому водопостачанню та водовідведенню 00135 куб.м.) та встановлено нові лічильники Біметерс з нульовими показниками;

копію акту ПрАТ «Київводоканал» від 04 квітня 2024 року приймання на абонентський облік засобів обліку води за адресою АДРЕСА_1 ;

копія акту КП «Київтеплоенерго» від 01 квітня 2024 року зняття пломб/опломбування вузла розподільного обліку гарячої води за адресою АДРЕСА_1 , а саме лічильника у ванній з заводським номером 200596515, показники 000000,015 куб.м., лічильника у кухні з заводським номером 200596513, показники 000000,017 куб.м., в графі причина зняття/встановлення пломб зазначено, що лічильники встановлені приблизно 3 роки тому. Зазначено про наявність власного бойлера (електроводопідігрівача).

Вирішуючи питання щодо прийняття таких доказів під час апеляційного перегляду, апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Із матеріалів справи вбачається, що копію ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 31 травня 2024 року про відкриття провадження разом із копією позовної заяви та додатками до неї не було вручено відповідачу, оскільки конверт повернувся до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 198, 201 т. 1), отже відповідачем доведено, що вона об`єктивно була позбавлена можливості під час розгляду справи в суді першої інстанції подати заперечення щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права. З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд приймає надані відповідачем нові докази та надає їм оцінку.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (чинний до 01 травня 2019 року) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в чинній редакції, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

За правилами частини четвертої статті 319, статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.

Обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг визначені статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, що діяла до 01 травня 2019 року) та ст. 7 чинного Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановленні договором або законом (пункт 1 частина третя статті 20 Закону), а обов`язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором (пункти 1, 3 частина друга статті 21 Закону).

Аналогічний обов`язок споживача щодо здійснення оплати житлово-комунальних послуг передбачений п. 5 ч. 2 ст. 7 чинного Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до п. 18, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, які були чинні в період спірних правовідносин, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що на виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивачем підготовлено та опубліковано форму договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик», зміст якого відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами № 630 від 21 липня 2005 року, і що такий договір є договором приєднання.

Відповідно до ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку сплачувати надані йому послуги. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 221/515/15 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відсутність укладеного договору про надання послуг не звільняє споживачів від обов`язку оплачувати надані їм послуги. Поряд з цим вказаний обов`язок виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг. Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 77 - 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження надання відповідачу житлово-комунальних послуг позивачем надано копії відомостей споживача про споживання теплової енергії за адресою АДРЕСА_1 , корінці нарядів на підключення/відключення будинку від теплопостачання, а на підтвердження заборгованості за наданими житлово-комунальними послугами з централізованого опалення та постачання гарячої води - відповідний розрахунок, складений за діючими тарифами, інформація про які є загальнодоступною.

Є необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що рішеннями судів в справах № 2а-1888/10, № 2а-166/07, 2-а-118/11, 761/8760/14-а було визнано неправомірні дії та скасовувались розпорядження Київського міського голови, КМДА за 2009, 2006, 2007, 2010 роки про встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення холодної та гарячої води, затвердження тарифів та теплову енергію, встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, з огляду на те, що зазначений у розрахунку КП «Київтеплоенерго» тариф 98,89 грн./куб.м. який діє з 01 січня 2019 року, встановлено розпорядженням КМДА від 22 грудня 2018 року № 2340, яке в судовому порядку не скасовувалось.

Встановивши на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що позивач надає послуги з постачання теплової енергії, послуги з централізованого постачання гарячої води, з 01 листопада 2021 року - послуги з постачання гарячої води, а відповідач, будинок якої під`єднаний до мереж тепло-, водопостачання, є споживачем цих послуг, від надання яких в установленому чинним законодавством порядку не відмовлялася, однак оплата спожитих послуг виконувалася нею неналежним чином, що призвело до утворення заборгованості, суд першої інстанції, перевіривши надані позивачем розрахунки заборгованості, прийшов до обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про виникнення у позивача права на стягнення з відповідача заборгованості за спожиті комунальні послуги.

Апеляційний суд приймає до уваги, що під час розгляду справи в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі відповідачем не надано доказів ненадання позивачем вказаних комунальних послуг, або надання їх неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, а також відсутності заборгованості в розмірі, встановленому судом на підставі належних і допустимих доказів, наданих позивачем.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що в її квартирі встановлений бойлер (водонагрівач), лічильники холодного та гарячого водопостачання, відповідно до показань яких мали нараховуватися обсяги споживання, виходячи з наступного.

Згідно п. 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, які діяли до 01 травня 2022 року, у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку. Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил.

Згідно п. 31 чинних Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 р. № 690, у разі відсутності інформації про показання вузлів обліку та/або недопущення споживачем виконавця або іншої особи, яка здійснює розподіл обсягів послуг, до відповідного вузла обліку для зняття показань після закінчення тримісячного строку з дня недопуску виконавець зобов`язаний здійснювати розрахунки з такими споживачами як із споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку.

Враховуючи, що відповідачем ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, що на час спірних правовідносин нею вчасно знімалися та передавалися показання квартирного засобу обліку виконавцю, позивачем правомірно здійснено нарахування заборгованості за наданими послугами згідно з показаннями будинкових засобів обліку і діючими тарифами.

При цьому КП «Київтеплоенерго» враховується наявність квартирних лічильників постачання гарячої води в квартирі відповідача, що зазначено у розрахунках заборгованості.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на акт звірки показників лічильників від 01 квітня 2024 року, укладений з працівниками КП «Київтеплоенерго», є безпідставними, оскільки в матеріалах справи будь-які акти звірки, укладені сторонами, відсутні, а натомість відповідачем разом з апеляційною скаргою надано копію акту зняття пломб/опломбування вузла розподільного обліку гарячої води за адресою АДРЕСА_1 , а саме лічильника у ванній з заводським номером 200596515, показники 000000,015 куб.м., лічильника у кухні з заводським номером 200596513, показники 000000,017 куб.м., в графі причина зняття/встановлення пломб зазначено, що лічильники встановлені приблизно 3 роки тому.

Відповідач в апеляційній скарзі посилалася, що їх сім`я є багатодітною, на підтвердження чого надала копію посвідчення багатодітної сім`ї, виданого 27 липня 2022 року зі строком дії до 31 липня 2028 року.

Разом з тим, доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 зверталася до позивача та надавала останньому документи про отримання нею пільг на оплату житлово-комунальних послуг, останньою суду надано не було. При цьому, доказів того, що відповідач зверталася до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення та останній була призначена пільга, ОСОБА_1 також не надала.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що відповідач із сім`єю довгий час не проживали в квартирі та не користувались житлово-комунальними послугами, а тому має право на неоплату певних житлово-комунальних послуг, апеляційний суд враховує таке.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Згідно п. 48 Правил надання послуги постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1182, виконавець зобов`язаний здійснювати перерахування розміру нарахованої плати за послугу та/або ненарахування її для споживача протягом періоду тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб за умови отримання заяви та документального підтвердження відповідно до умов договору.

Отже, споживач має право не сплачувати вартість комунальних послуг у випадку, якщо він подасть відповідну письмову заяву до надавача послуг та документально оформить свою відсутність в квартирі.

Однак, відповідачем не надано доказів звернення до КП «Київтеплоенерго» із заявами про непроживання у квартирі АДРЕСА_1 у спірний період, та що вона бажає припинити отримання житлово-комунальних послуг на певний час, зокрема, на час її відсутності за вказаною адресою, а тому підстав для звільнення відповідача від оплати комунальних послуг немає.

Є нерелевантними до спірних правовідносин та відхиляються апеляційним судом посилання відповідача в апеляційній скарзі на правові висновки Верховного Суду в постанові від 03 жовтня 2018 року в справі № 529/613/17-ц, згідно з якими у випадку порушення юридичною особою законодавства під час нарахування плати за централізоване постачання опалення споживач має право оскаржити в суді такі дії та вимагати провести відповідний перерахунок, та аналогічні правові висновки Верховного Суду України в постанові від 12 червня 2013 року в справі № 6-32цс13.

Апеляційний суд звертає увагу, що предметом даного позову є стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за комунальні послуги, а не зобов`язання КП «Київтеплоенерго» провести перерахунок цієї заборгованості.

Апеляційний суд враховує, що відповідачем до апеляційної скарги не надано доказів її звернення до КП «Київтеплоенерго» з заявами про проведення перерахунку заборгованості.

Разом із тим відповідач, вважаючи, що її права порушені внаслідок недотримання позивачем законодавства під час нарахування плати за комунальні послуги, не позбавлена можливості звернутися до суду з відповідним позовом.

Доводи апеляційної скарги, що витрати, які пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розмірі 43 грн., не є доказом, який надає позивач в силу ст. 76 ЦПК України, а тому не підлягають відшкодуванню відповідачем, є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом, з огляду на положення п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, згідно якої до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Враховуючи, що отримання актуальної інформації про власника квартири АДРЕСА_1 , у якій позивачем надаються комунальні послуги, є необхідним для підготовки розгляду справи, і послуга з надання цієї інформації є платною, позивач відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України має право на відшкодування понесених ним судових витрат в розмірі 43 грн., докази яких наявні в матеріалах справи.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду першої інстанції та відхиляються апеляційним судом.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.