Дата документу 29.01.2025 Справа № 335/2595/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/2595/23 Головуючий у 1-й інстанції: Макаров В.О.
Провадження № 22-ц/807/106/25 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Кухаря С.В.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Приладишевої Наталії Геннадіївни на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Фельського С.Л. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 11.09.2021 року водій автомобіля Nissan Maxima, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , здійснював рух проїжджою частиною Набережної магістралі з боку вул. Української в сторону вул. Лермонтова в місті Запоріжжя. В цей же час водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем BMW 535, реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух в попутному напрямку, рухаючись попереду. В цей час водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Nissan Primera, реєстраційний номер НОМЕР_3 , здійснював рух у зустрічному напрямку.

Під час руху в районі АЗС «Патріот» водій ОСОБА_1 допустив зіткнення передньої правої частини кузова керованого ним автомобіля із задньою лівою частиною попутного автомобілю BMW 535 та подальший виїзд керованого автомобіля на смугу зустрічного руху, де сталося зіткнення задньої лівої частини автомобіля Nissan Maxima із задньою лівою частиною зустрічного автомобілю Nissan Primera.

За результатами досудового розслідування та на підставі зібраних по даній кримінальній справі доказів, які містяться в матеріалах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000096 від 12.09.2021 року, фактично доведено, що ОСОБА_1 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі № 335/3516/22, ОСОБА_1 визнав свою вину, розкаявся, та примирився з потерпілою стороною, у зв`язку з чим був звільнений від кримінальної відповідальності.

Зазначає, що вина водія ОСОБА_1 у спричиненні матеріальної шкоди позивачу підтверджується ухвалою суду про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

ОСОБА_1 є власником автомобіля Nissan Maxima, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до висновку експерта № 32 від 17.05.2022 року завдані позивачу матеріальні збитки дорівнюють 560 934,00 грн. Залишкова вартість транспортного засобу з урахуванням отриманих при ДТП аварійних пошкоджень становить 138 855,71 грн.

У зв`язку з тим, що у відповідача не було страхового полісу, позивач звернувся до Моторно (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про ДТП.

Після встановлення вини відповідача, позивач звернеться до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, ліміт якого дорівнює 130 000,00 грн.

Відтак, Моторне (транспортне) страхове бюро України виконає свої зобов`язання, але цих коштів недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди.

Розмір матеріального збитку дорівнює 560 934,00 грн., тобто вартості автомобіля на момент ДТП. Вартість залишків автомобіля оцінена у 138 855,71 грн., страхова виплата МТСБУ дорівнюватиме 130 000,00 грн.

Вважає, що відповідач повинен сплатити різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою у розмірі 292 078,29 грн. згідно розрахунку: 560 934 - 138 855,71 - 130 000 = 292 078,29 грн.

Крім того, позивачем були понесені витрати на проведення оцінки розміру матеріального збитку в сумі 3 500,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.

Також вважає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди.

У зв`язку з тим, що автомобіль розбито до стану непридатного до експлуатації, сім`я позивача була вимушена змінити звичний устрій життя. З часу ДТП вони не мали змоги комфортно пересуватись територією міста, відвідувати родичів, а з урахуванням воєнного стану відсутність автомобіля взагалі ставить життя родини позивача під загрозу. Звичайний устрій життя позивача було змінено. Робота, яка потребувала постійного пересування містом та між містами України, стала ускладненою чи взагалі неможливою. Ті речі, які позивач міг зробити протягом кількох годин, переміщаючись на власному автомобілі, тепер займають майже день, або вимагають чималих витрат на таксі.

У зв`язку з ДТП позивач змушений відвідувати слідчі органи, судові інстанції, витрачати кошти на адвоката, витрачати час та кошти на оцінку спричиненої шкоди, на звернення до МТСБУ та суду, оскільки відповідач взагалі відсторонився від питань відшкодування спричиненої майнової шкоди. Замість ефективного витрачання свого часу на роботу та сім`ю позивач вимушений займатися тривалим судовим процесом для захисту порушених відповідачем прав.

Визначаючи суму моральної шкоди, позивач виходив із розумних міркувань, та вважав суму у 50 000,00 грн. виваженою та такою, що не перевищує допустимої з логічного міркування межі.

Посилаючись на зазначені обставини, на підставі ст.ст. 23, 1187, 1194 ЦК України, ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму шкоди, заподіяної майну у результаті ДТП, неохоплену страховим відшкодуванням, у розмірі 292 078,29 грн., витрати на проведення експертної оцінки у сумі 3 500,00 грн., моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн. Також, просив покласти на відповідача судові витрати з урахуванням витрат на правову допомогу.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 вересня 2024 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму шкоди, заподіяної майну у результаті ДТП, неохоплену страховим відшкодуванням, у розмірі 279 788,41 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на проведення експертної оцінки в сумі 3 500,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 3 317,54 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Приладишева Н.Г. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ухвала Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі № 335/3516/22 від 01.09.2022 року у своєму змісті не містить положень про те, що ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, або ж, що встановлено його вину.

Крім того, ОСОБА_2 по кримінальному провадженню потерпілим не визнався, оскільки він не є потерпілою особою, якій спричинено шкоду безпосередньо злочином, його цивільний позов про відшкодування шкоди не випливає з пред`явленого обвинувачення.

Наявність або відсутність в діях відповідача складу відповідного кримінального правопорушення, за яке його було звільнено від кримінальної відповідальності, не може братися до уваги як встановлення його вини у межах правовідносин, що існують між позивачем та відповідачем, оскільки вони не охоплені таким кримінальним правопорушенням.

Необхідною підставою для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є наявність складу правопорушення, що включає в себе певні елементи, а саме: протиправність поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливий результат такої поведінки (шкода); причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою; вина завдавача шкоди. Наявність цих елементів правопорушення є необхідною умовою для притягнення до відповідальності і відсутність хоча б одного елементу складу правопорушення виключає настання відповідальності, передбаченої ст. 1187 ЦК України.

Звертає увагу, що судом не було зазначено обґрунтувань щодо наявності усіх чотирьох аліментів для виникнення у відповідача цивільно-правової відповідальності.

Зауважує, що суд, задовольняючи позов в частині вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 50 000 грн., не пересвідчився у наявності доказів, які можуть свідчити про моральні страждання саме на вищезазначену суму. Сторона відповідача не погоджується з визначеним розміром відшкодування моральної шкоди, оскільки цей розмір не відповідає верховенству права, вимогам розумності та справедливості.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

За нормами ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду змінити,з наступних підстав.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За приписами частини 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з вини відповідача відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено належний позивачу транспортний засіб, тому заподіяна шкода підлягає відшкодуванню у розмірі 279 788,41 грн. (560 924,10 (вартість матеріального збитку) 151 135,69 (залишкова вартість) 130 000 (страхова виплата)), що підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема, висновком експерта № 767-23 за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи від 26.03.2024 року. З огляду на вину відповідача в пошкодженні майна позивача, він має право на компенсацію, завданої внаслідок цього моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 11.09.2021 року приблизно о 20 годині 30 хвилин у темну пору доби водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Nissan Махіма», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по проїзній частині вул. Прибережна магістраль в м. Запоріжжі, з боку вул. Української в напрямку вул. Лермонтова, з перевищенням дозволеної швидкості руху в населеному пункті, в районі АЗС «Патріот», маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити пішоходів, які перетинали проїзну частину, та маючи при цьому технічну можливість уникнути наїзду на них, за умови руху з максимально допустимою швидкістю, діючи зі злочинною недбалістю, відповідних заходів, направлених на дотримання дозволеного швидкісного режиму не вжив, застосував небезпечний та невиправданий дорожньою обстановкою маневр відвороту вправо, а потім вліво, допустив занос керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого скоїв зіткнення передньою правою частиною кузова керованого ним транспортного засобу із задньою лівою частиною попутного автомобіля «BMW 535», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та подальший виїзд керованого ним автомобіля на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення задньою лівою частиною автомобіля «Nissan Махіма» із задньою лівою частиною зустрічного автомобіля «Nissan Primera», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 .

Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 10.1. 12.3, 12.4, 12.9б Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року.

Порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. 12.4. 12.9б Правил дорожнього руху, відповідно до висновку інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин і механізму ДТП від 15.02.2022 року № СЕ-19/108-22/17-ІТ, знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Nissan Махіма», реєстраційний номер НОМЕР_1 , неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримала тілесне ушкодження середньої тяжкості.

У зв`язку з тим, що у відповідача не було страхового полісу, позивач звернувся до Моторно (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про ДТП.

Також, 12.09.2021 року слідчим було порушено кримінальне провадження № 0000096 за фактом дорожньо-транспортної пригоди, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Досудовим розслідуванням дії підозрюваного ОСОБА_1 були кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.09.2022 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, кримінальне провадження № 0000096 закрито.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи № 764-23 від 26.03.2024 року вбачається, що ринкова вартість автомобіля BMW 535, реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на 11.09.2021 року складала 560 924,10 грн.; вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля BMW 535, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у результаті пошкодження останнього в ДТП, що трапилася 11.09.2021 року, складала 560 924,10 грн.; ринкова вартість автомобіля BMW 535, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з урахуванням аварійних пошкоджень від ДТП 11.09.2021 року складала 151 135,69 грн.

За правилом статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як визначено у частині третій статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

Отже, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» N 1961-IV від 01.07.2004 вказано, що:

Цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

За ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Частиною другою статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 зазначеного Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що з урахуванням висновку експерта № 767-23 за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи від 26.03.2024 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля BMW 535, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у результаті пошкодження останнього в ДТП, що трапилася 11.09.2021 року, складала 560 924,10 грн., ринкова вартість вказаного автомобіля з урахуванням аварійних пошкоджень від ДТП 11.09.2021 року складала 151 135,69 грн.

Отже, відповідач зобов`язаний відшкодувати суму збитків, яка залишиться після виплати страхового відшкодування, та з урахуванням залишкової вартості пошкодженого автомобіля, а саме 279 788,41 грн., тобто 560 924,10 (вартість матеріального збитку) 151 135,69 (залишкова вартість) 130 000 (страхова виплата).

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується і апеляційний суд, що оскільки відповідач є винною в ДТП особою, то позивач має право на стягнення з відповідача різниці між страховою виплатою і фактичним розміром шкоди з урахуванням залишкової вартості пошкодженого автомобіля, а також вартості витрат на проведення експертної оцінки 3 500,00 грн.

Стосовно доводів апеляційної скарги в частині того, що ухвала Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі № 335/3516/22 від 01.09.2022 року не містить положень про те, що ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, або ж, що встановлено його вину, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 5 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» роз`яснено, що звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Виходячи із наведених роз`яснень, звільнення від кримінальної відповідальності не свідчить про виправдання особи, оскільки кримінальна справа припиняється з нереабілітуючих для особи підстав.

Таким чином, клопотання адвоката відповідача про звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням із потерпілою та закриття кримінального провадження свідчить про визнання відповідачем факту вчинення ним вказаного злочину, вини та факту заподіяння своїми діями шкоди.

Доводи апеляційної скарги про відсутність вини ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі № 335/3516/22 від 01.09.2022 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням із потерпілою, що згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України є нереабілітуючою підставою, а закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав не пов`язується із встановленням факту відсутності вини особи, а зумовлено настанням певної події, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Відповідно до приписів ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді даної справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї як джерело права.

Так згідно ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи ... незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який ... встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

З огляду на відсутність вироку суду, який би набрав законної сили, щодо відповідача ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 286 КК України, останній вважається невинуватим у вчиненні злочину.

При цьому колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В ухвалі Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі № 335/3516/22 від 01.09.2022 року відсутні будь-які посилання на встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення.

Разом з цим, в даній справі обставини щодо заподіяння позивачу шкоди внаслідок протиправних дій відповідача встановлені на підставі наявних у матеріалах справи доказів, зокрема, матеріалів кримінального провадження.

За таких обставин з огляду на закриття кримінального провадження щодо відповідача, доведення його вини у заподіянні шкоди має відбуватися на загальних підставах, встановлених ст. 1166 ЦК України, за наявності складу цивільного правопорушення, елементами якого є: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вину завдавача шкоди.

Суд першої інстанції врахував наведені вище обставини та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність обставини щодо неправомірності дій відповідача, заподіяння ним шкоди позивачу, наявності безпосереднього причинного зв`язку між ними і шкодою та вини відповідача.

Суд правильно відхилив доводи відповідача щодо недоведеності його вини з огляду на невстановлення обставин винуватості ОСОБА_1 в ухвалі Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.09.2022 року, оскільки такі доводи не ґрунтуються на вимогах закону.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача щодо висновків суду в частині стягнення матеріальної шкоди в цілому повторюють доводи його відзиву на позовну заяву, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається заявник у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення в частині вимог про стягнення матеріальної шкоди відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Аналіз статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 вказаної Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007).

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність завдання позивачу моральної шкоди апеляційний суд вважає неспроможними. Так, судом першої інстанції враховано факт, що у зв`язку з пошкодженням належного позивачу транспортного засобу в результаті ДТП, йому була завдана моральна шкода, яка полягає у переживаннях, пов`язаних з порушенням його права власності, що вочевидь вимагало непередбачуваних витрат, неможливість використання цього транспортного засобу за призначенням, що в свою чергу створює незручності у вирішенні побутових та робочих питань, змінило звичайний та зручний спосіб його пересування.

Разом з тим, виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи всі обставини по справі, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір завданої позивачу моральної шкоди, яка підлягає стягненню на його користь, не є розумним, співмірним та справедливим. Тому, враховуючи обставини вказаної ДТП, а також з огляду на характер та тривалість порушеного права позивача, колегія суддів приходить до висновку про зменшення розміру моральної шкоди з 50 000 грн. до 5 000 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає вимогам розумності та справедливості, знайшли своє підтвердження, а тому рішення суду в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід змінити, зменшити розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, з 50 000 грн. до 5 000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Приладишевої Наталії Геннадіївни задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 вересня 2024 року у цій справі змінити в частині стягнення моральної шкоди, зменшити розмір відшкодування моральної шкоди з 50 000 грн. до 5 000 (п`ять тисяч) грн.

В іншій частині рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 вересня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 31 січня 2025 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко