Справа № 456/2251/22
Провадження № 2/456/31/2025
РІШЕННЯ

іменем України

31 січня 2025 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Саса С. С. ,

при секретарі Кулешник С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрий справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні спільним майном та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просить зобов`язати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні спільним коридором, що знаходиться на першому поверсі багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення змурованих перегородок в коридорі та повернути даний коридор і коридорне вікно в попередній стан. Також просить зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні спільною прибудинковою земельною ділянкою шляхом знесення встановленої загорожі з металічної сітки та стовпців і металічної брами із замком. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 26.06.2019 року. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є сусідами позивача та проживають зі нею на одному поверсі зі спільним коридором. Порушуючи усі правила спільного проживання та користування спільним майном, відповідачка ОСОБА_4 без належних дозволів здійснила реконструкцію своєї квартири шляхом захоплення частини спільного коридору, замурувавши двері та встановлення там ванної кімнати. При цьому, в кінці спільного коридору знаходилось вікно, яке і давало нам можливість постійно провітрювати під`їзд та освічувало весь коридор. Окрім цього, відповідач ОСОБА_4 , користуючись своїм статусом керівника ОСББ, вибила вікно з фасаду будинку АДРЕСА_1 та незаконно встановила двері та закриту огорожу з брамою по лівій стороні фасаду будинку. Така незаконна загорожа не дає мешканцям спільного майна повноцінно користуватись прибудинковою територією та перекриває частину пожежних виходів, не дає можливості догляду за фасадом самого будинку. Відповідач ОСОБА_5 аналогічно, як і ОСОБА_2 , без жодного дозволу та погодження між сусідами, замурувала частину загального коридору, створивши там для себе кладовку та таким чином позбавила мешканців права повноцінно користуватись загальним майном. Такі дії відповідачів позивач вважає протиправними та такими, що позбавляють її повноцінно користуватись загальними приміщеннями та прибудинковими територіями.

Відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити повністю у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Покликається на те, що на заводі ВАТ «Стрийський завод гумових виробів» відповідач пропрацювала 35 років. 11.06.2002 року ліквідаційна комісія ВАТ «Стрийський завод гумих виробів» видала відповідачу ордер №5 для постійного проживання разом із сім`єю. Відповідно до ордеру, відповідачу надано кімнати № 6,7 загальною площею 34,4 кв.м в гуртожитку №20. Протоколом засідання ліквідаційної комісії ВАТ «Стрийський завод гумових виробів» від 11.06.2002 року, з метою покращення умов проживання, вирішено вселити відповідача ОСОБА_2 з сім`єю в кімнату №4 площею 17,8 кв.м., та № НОМЕР_1 площею 13,5 кв.м вищевказаного гуртожитку. Протоколом №4 тієї ж комісії від 03 квітня 2013 року, крім кімнат АДРЕСА_3 та № НОМЕР_1 , у зв`язку з покращенням умов проживання їм надано додаткову житлову площу, а саме кімнату № НОМЕР_2 площею 17,1 кв. м та кімнату № НОМЕР_3 площею 17,4 кв.м, що підтверджується ордером № 1 від 03.04.2013 року. 27.02.2017 року між відповідачем ОСОБА_2 та ВАТ «Стрийський завод гумових виробів» укладено Договір №5 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, та акт здачі і приймання квартири, згідно якого відповідач прийняла кімнати 4,5,6,7 в будинку АДРЕСА_1 . 30.11.2017 року згідно акту прийому передачі Стрийська міська рада прийняла на баланс гуртожиток АДРЕСА_1 . 20.02.2018 року було складено звіт про проведення технічного обслуговування будівельних конструкцій та інженерних мереж в даному житловому будинку (гуртожитку). 28.11.2018 року Стрийським МБТІ було виготовлено технічний паспорт на квартирний багатоповерховий житловий будинок (гуртожиток). В подальшому, управляюча компанія «Надія» зібрала всі дозвільні документи на приватизацію житлових та нежитлових приміщень для всіх жителів даного житлового будинку. 28.11.2018 року Стрийським БТІ виготовлено ОСОБА_2 технічний паспорт на кімнати № НОМЕР_3 , НОМЕР_4 та НОМЕР_1 і на додаткові приміщення. Приміщення, якими користується відповідач ОСОБА_2 , не є приміщеннями загального користування і з моменту її заселення такими не були та до приміщень загального користування вони не віднесені, натомість в техпаспорті відмічено перегородки, які існують по сьогоднішній день. До приміщень загального користування віднесено по першому поверху: І - коридор 2,5 кв.м., II - сходову клітку 9,5 кв.м., III - коридор 26,8 кв.м., IV - коридор 10,8 кв.м. Квартиру ОСОБА_2 обслуговують допоміжні приміщення АДРЕСА_4 (коридор в квартирі АДРЕСА_5 ) і № НОМЕР_5 (санвузол в квартирі АДРЕСА_5 ). Квартири АДРЕСА_6 та АДРЕСА_3 не мають ні коридору, ні санвузла. Окрім техпаспорту на житловий будинок, це відображено і в інших техпаспортах, виготовлених на замовлення Стрийської міської ради. ОСОБА_2 є користувачем наступних приміщень, помічених літерою А-2 на 1 поверсі: №5 (житлове) - 17,1 кв.м, №6 (житлове) - 17,3 кв.м., №7 (житлове) - 17,8 кв.м, №8 (кухня) - 11,8 кв.м, №60 (коридор) - 3,6 кв.м., №61 санвузол 2,2 кв.м. Правомірність використання ОСОБА_2 житлових та нежитлових приміщень підтверджується довідкою КП «Надія» від 03.05.2019 року та зверненнями інших мешканців житлового будинку АДРЕСА_1 , які не заперечують і не мають жодних претензій щодо використання ОСОБА_2 житлових та нежитлових приміщень в даному житловому будинку. Житлові кімнати №5, 6 та 7 становлять загальну площу 52,2 м.кв, та нежитлові: кухня №8 площею 11,8 кв.м, коридор №60 площею 3,6 кв.м, і санвузол №61 площею 2,2 кв.м, загальна площа яких становить 69,8 кв.м, ОСОБА_2 використовує законно, на підставі договору найму та дозвільної і технічної документації. Ніякого самочинного будівництва відповідач ОСОБА_2 не здійснювала, жодні приміщення вона самовільно не захоплювала, а навпаки, за власний кошт відремонтувала частину коридору і продовжувала ним користуватися, спочатку за усною згодою мешканців будинку, а потім згідно дозволу ОСББ.

Щодо огорожі житлового будинку, то для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 , про який ведеться мова в даному спорі, Стрийською міською радою була виділена земельна ділянка ще перед будівництвом даного житлового будинку у 1967 році, про що повинно бути відповідне рішення у Стрийській міській раді. Спірний житловий будинок АДРЕСА_1 був обгороджений ще на час вселення відповідачки в даний житловий будинок. Під час проживання у даному житловому будинку відповідач ОСОБА_2 весь час підтримує благоустрій як в самому житловому будинку АДРЕСА_1 та і прилеглої до нього прибудинкової території, зокрема в зоні знаходження виділених відповідачу для проживання житлових приміщень. Також ОСОБА_2 підтримує в належному стані і огорожу даного житлового будинку. Жодного самочинного будівництва огорожі житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 не здійснювала і не мала наміру здійснювати, жодних прав позивача відповідач ніколи не порушувала, тому просить відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 позовні вимоги підтримали, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просили позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги заперечили, покликаючись на обставини, зазначені у відзиві на позов та просили відмовити у задоволенні позову за безпідставністю.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житлове приміщення кімната АДРЕСА_7 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_6 виданого 19.07.2019 року Стрийською міською радою.

З ордеру на зайняття житлової площі в гуртожитку №5 виданого 12.06.2002 року ВАТ «Стрийський завод гумових виробів» вбачається, що ОСОБА_2 видано на постійне місце проживання кімнати АДРЕСА_8 .

З ордеру на зайняття житлової площі в гуртожитку №1 виданого 04.04.2013 року ВАТ «Стрийський завод гумових виробів» вбачається, що ОСОБА_2 видано на постійне місце проживання кімнати АДРЕСА_9 .

З свідоцтва про право власності серії НОМЕР_7 виданого 01.07.2019 року Стрийською міською радою вбачається, що ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на праві спільної частково власності по 1/3 частині належить кімната АДРЕСА_10 .

Актом приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність від 30.11.2017 року прийнято у комунальну власність будинок АДРЕСА_1 .

Згідно акту приймання-передачі багатоквартирного житлового будинку (гуртожитка) будинку АДРЕСА_1 від 30.05.2020 року, даний будинок передано на баланс і обслуговування ОСББ «Загадка».

З довідки №2488 виданої 03.05.2019 року КП «Надія» ОСОБА_2 , жительці АДРЕСА_11 вбачається, що до кімнати 5,6,7 відносяться наступні приміщення: №8 площею 11,8 м.кв, №60 площею 3,6 м.кв, №61 площею 2,2 м.кв. Загальна площа складає 69,8 м.кв, житлова 52,2 м.кв., що також підтверджується технічним паспортом на квартирний (багатоповерховий) житловий будинок гуртожиток АДРЕСА_1 , виготовленого Стрийським МБТІ 28.11.2018 року на замовлення КП «Надія».

Із заяви ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , адресованій голові ОСББ «Загадка» Демчук М.В. вбачається, що заявники проживають в кімнаті АДРЕСА_12 та АДРЕСА_13 . Їхні кімнати межують з кімнатами АДРЕСА_6 , АДРЕСА_3 і АДРЕСА_5 вказаного житлового будинку, які надані для проживання ОСОБА_2 разом з її сім`єю. У зв`язку з тим, що мешканцями житлового будинку АДРЕСА_1 неодноразово обговорювались питання про використання для реконструкції своїх житлових приміщень, приміщень загального користування, в житловому будинку АДРЕСА_1 , в тому числі і щодо використання частини коридору, яка на даний час займає ОСОБА_2 , заявники не заперечують проти того, щоб частину спільного коридору на першому поверсі в розмірі 5,8 м.кв передати в користування і у власність ОСОБА_2 . Також не заперечують проти того, щоб ОСОБА_2 встановила (поміняла) старе і непридатне до використання дерев`яне вікно, яке знаходилося в кінці коридору даного житлового будинку, між її житловими кімнатами, на металічні двері для входу в її житлове приміщення. Також не заперечують проти того, щоб передати у користування ОСОБА_2 прилеглу територію земельної ділянки, яка прилягає до її житлового будинку АДРЕСА_1 , в частині, де розміщені житлові приміщення №5, №6 та АДРЕСА_5 , в яких проживає ОСОБА_2 разом зі своєю сім`є, з можливістю огородження даної земельної ділянки. Претензій до ОСОБА_2 щодо користування нею частиною спільного кондору і земельною ділянкою, а також щодо встановлення вхідних дверей для окремого входу в її житлове приміщення, не мають і в подальшому мати не будуть.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, в силу ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із частиною 1 статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України унормовано, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з положеннями ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до приписів ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У статті 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до положень статті 391 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відтак, аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували доводи позивача з приводу того, що відповідачі перешкоджають їй у користуванні спільним коридором, що знаходиться на першому поверсі багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_1 , а також те, що ОСОБА_2 перешкоджає в користуванні спільною прибудинковою земельною ділянкою за вказаною адресою.

Судом встановлено, що житлове приміщення №29, яке знаходиться на першому поверсі гуртожитку АДРЕСА_1 та належить позивачу ОСОБА_1 , знаходиться з протилежної сторони по загальному коридорі з житловими приміщеннями відповідачів, що підтверджується технічним паспортом на квартирний (багатоповерховий) житловий будинок гуртожиток АДРЕСА_1 , виготовлений Стрийським МБТІ 28.11.2018 року на замовлення КП «Надія».

Позивачем в судовому засіданні не доведено, що діями відповідачів були порушені її права та законні інтереси, зокрема, як власника жилого приміщення № 29, яке знаходиться на першому поверсі у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , а також, що внаслідок протиправних дій відповідачів був порушений санітарний, протипожежний та технічний стан її житлового приміщення, чи діями відповідачів створені перешкоди у вільному доступі до житлового приміщення позивача.

Позивачем не долучено до справи жодних висновків експертів, звітів про технічне обстеження тощо, що підтверджували б ті обставини, на які позивач посилається в позові. Відсутній аналіз здійсненого перепланування дверного проходу, за результатами якого був би встановлений негативний вплив такого перепланування на доступ до квартири позивача.

Долучені позивачем до позовної заяви фотознімки також не підтверджують обставин, на які позивач посилається в позовній заяві.

Долучений позивачем до позовної заяви поверховий план гуртожитку за 1967 рік судом не береться до уваги, оскільки такий виготовлений на будинок АДРЕСА_14 .

Доводи позивача про те, що огорожа з брамою, яка прилягає до житлового будинку АДРЕСА_1 , не дає мешканцям будинку повноцінно користуватись прибудинковою територією та перекриває частину пожежних виходів також не підтверджено жодними доказами.

Верховний Суд у своїх постановах: від 07.07.2021 у справі № 420/370/19; від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17; від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18; від 18.11.2019 у справі № 902/761/18; від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, наголошував на необхідності застосування категорії стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Такий підхід узгоджується із судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23.08.2016 у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, астаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші доводи, зазначені сторонами у заявах по суті справи, а також в судових засіданнях, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин, які слугували б підставою для задоволення позовних вимог, а тому в задоволенні позову про усунення перешкод в користуванні спільним майном та зобов`язання вчинити дії необхідно відмовити у зв`язку з його недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні спільним майном та зобов`язання вчинити дії.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення..

Повний текст рішення виготовлено 07.02.2025 року.

Головуючий суддя С. С. Сас