ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1127/25 Справа № 200/7849/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Цитульський В.І. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Резніченко Людмили Іванівни на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2024 року у цивільній справі за поданням державного виконавця Першого правобережного відділу ДВС у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління МЮ (м.Одеса) про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року державний виконавець Першого правобережного ВДВС у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра звернувся до суду із зазначеним поданням, в обґрунтування якого посилався на те, що на виконанні у відділі перебуває рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.07.2022 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики. В рамках виконання зазначеного рішення було з`ясовано, що боржник ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті батька разом із трьома іншими спадкоємцями у вигляді грошових коштів, які знаходяться у сейфовій ячейці ПАТ «Банк Кредит Дніпро».

Враховуючи наведене для здійснення виконавчих дій щодо примусового стягнення боргу за вказаним вище рішенням державний виконавець просив суд визначити, що ОСОБА_2 на праві власності у порядку спадкування за законом належить частина грошових коштів, яка дорівнює 162 500 доларів США та знаходяться у сейфовій скриньці № НОМЕР_1 сейфу № НОМЕР_2 у відділенні «Центральне» ПАТ «Банк Кредит Дніпро»

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2024 року в задоволені подання державного виконавця відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити подання державного виконавця про визначення факту, що ОСОБА_2 належить частина грошових коштів, яка дорівнює 162 500 доларів США та знаходяться у сейфовій скриньці № НОМЕР_1 сейфу № НОМЕР_2 у відділенні «Центральне» ПАТ «Банк Кредит Дніпро».

З посиланням на доводи, аналогічні доводам подання державного виконавця, зазначала, що ОСОБА_2 є боржником за виконавчим провадженням по виконанню на користь апелянта судового рішення від 29.07.2022 року в рамках справи №200/7849/16-ц. З матеріалів справи можна дослідити, що боргові зобов`язання виникли у ОСОБА_2 як спадкоємця після смерті його батька ОСОБА_3 .. Окрім боржника спадкоємцями є батько та мати померлого, а також його дочка. Тобто як зазначено нотаріусом частка кожного дорівнює частини, але свідоцтво про право на спадщину за законом їм не видавалось, оскільки на спадкове майно накладено арешт. Враховуючи те, що документи, які б підтверджували права ОСОБА_2 на спадкове майно відсутнє, є неможливим виконання рішення суду за рахунок спадкового майна, тому державний виконавець і звернувся до суду із відповідним поданням.

Також звертає увагу, що однією зі складових спадкового майна померлого батька боржника є грошові кошти, які знаходяться у ячейці № НОМЕР_1 в сейфі № НОМЕР_2 у відділенні «Центральне» ПАТ

«Банк Кредит Дніпро» та складають 650 000 доларів США. Однак на теперішній час в ячейці залишилось тільки 162 500 доларів США, оскільки 1/3 частина коштів у розмірі 487 500 доларів США інші спадкоємці віддали на погашення боргів спадкодавця перед ОСОБА_1 . Однак на звернення державного виконавця банк не надав цю інформацію посилаючись на банківську таємницю. Зазначав, що звернення державного виконавця до суду із вказаним вище поданням було саме те, що банк, в якому знаходяться спадкові гроші фактично відмовляється визнавати, що залишкова частина грошей у розмірі 162 500 доларів США дорівнюють частині спадкового майна та належить саме боржнику ОСОБА_2 ..

Тому вважає, що твердження суду про те, що боржник успадкував частину майна ОСОБА_3 на підставі рішення суду не відповідає матеріалам справи. Також не погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що відсутня перешкода для звернення стягнення на грошові кошти за вказаним вище вкладом в банку, а надання згоди для вчинення таких дій не передбачено законом, оскільки відповідно до положень ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження » передбачено звернення виконавця із відповідним поданням до суду із поданням про визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності для здійснення примусового стягнення з боржника боргу, який немає іншого майна, на яке може бути звернення стягнення.

В судове засідання з`явилися представник ОСОБА_1 адвокат Резніченко Л. І. та представник ОСОБА_2 адвокат Котович М.О..

Про час та місце розгляду справи інші сторони повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про отримання судових повісток в електронному суді.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено,що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.07.2022 року у справі №200/7849/16-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 694 083 доларів США та судові витрати у розмірі 3 445 грн. сплаченого судового збору.

У рішенні встановлено, що ОСОБА_3 мав заборгованість перед ОСОБА_1 , останній помер не виконавши такого обов`язку, відповідач ОСОБА_2 успадкував частину майна ОСОБА_3 , яка має більшу вартість ніж частина боргу.

Постановою державного виконавця Першого Правобережного відділу ДВС У Шевченківському та Центральному районах м. Дніпра від 29.11.2022 року відкрито виконавче провадження №70434353 з виконання виконавчого листа у справі №200/7849/16 виданого 06.09.2022 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 694 083 доларів США.

На запит державного виконавця приватним нотаріусом Іщик М.В. повідомлено, що спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 прийняли його донька ОСОБА_4 , його син ОСОБА_2 (боржник у справі), його батько ОСОБА_5 та мати ОСОБА_6 .

При цьому зазначено, що жодні свідоцтва про право на спадщину за законом не видавались, оскільки на спадкове майно накладено арешт. Документи на спадкове майно спадкоємцями не подавались, тому відсутні у спадковій справи.

Для встановлення спадкової маси Перший Правобережний відділ ДВС У Шевченківському та Центральному районах м. Дніпра звернувся до АТ «Банк кредит Дніпро» із вимогою від 15.02.2023 року на отримання інформації щодо наявності та/або стану рахунків ОСОБА_3 , інформації щодо руху коштів та операцій за цими рахунками, а також інформацію про договори ОСОБА_3 про зберігання цінностей або надання останньому у найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, банківської комірки.

Листом №16-1317 АТ «Банк кредит Дніпро» повідомило про неможливість надання такої інформації, оскільки боржник ОСОБА_2 є лише одним із спадкоємців та банку не надано доказів того, що майно (кошти) належить саме йому у порядку спадкування або на праві власності чи з інших підстав. Також звернули увагу, що державний виконавець має право звернути стягнення на майно/кошти, що належать боржнику від інших осіб.

Із наявного в матеріалах справи Акту про відкриття індивідуального сейфу №122 від 02 червня 2017 року вбачається, що комісією банку примусово відкрито без присутності клієнта ОСОБА_3 індивідуальний сейф №122, який останній орендував на підставі договору №83-2014 та додаткової угоди №4-2015, в якій знаходились 650 000 доларів США. Зі скриньки індивідуального сейфу №122 було вилучено 487 500 доларів США та передано представнику ОСОБА_1 , а решта цінностей, які залишились після виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.05.2017 року у справі №200/6639/17, а саме 162 500 доларів США повернуті до індивідуального сейфу №122.

Відмовляючи у задоволенні подання,суд першої інстанції зазначав, що у державного виконавця відсутні перешкоди для звернення стягнення на грошові кошти в розмірі частини, розміщені ОСОБА_3 в банку, оскільки не отримання свідоцтва про право на спадщину не позбавляє кредиторів права на стягнення боргу спадкоємця за рахунок спадкового майна. Також звертав увагу, що не вбачається факту укладення між спадкоємцями договору про поділ спадкового майна, то ОСОБА_2 є власником частини у кожному майні, яке належало спадкодавцю, в тому числі й грошових коштів, які знаходяться на зберіганні в банку.

Зазначений висновок не відповідає встановленим обставинам та не узгоджується з положеннями чинного законодавства.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом частини шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Порядок розгляду подання про визначення частки майна боржника у спільному майні передбачений статтею 443 ЦПК України, згідно з якою питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні у державного виконавця Першого правобережного відділу ДВС у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №200/7849/16 по стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі 694 083 доларів США. При цьому боржник є спадкоємцем після смерті його батька разом із трьома іншими спадкоємцями, а іншого майна, на яке можна звернути стягнення, у боржника не виявлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Як вбачається з матеріалів справи та на що не звернув увагу суд першої інстанції державний виконавець не може звернути стягнення на майно боржника ОСОБА_2 у вигляді успадкованих після смерті його батька грошових коштів у ячейці № НОМЕР_1 у зв`язку із тим, що останній не отримав свідоцтва про права власності на це майно. Через ті ж причини банк не надає державному виконавцю відомості щодо вкладів батька боржника, після смерті якого ОСОБА_2 фактично прийняв спадщину. Зазначене у сукупності підтверджується доданими до подання державного виконавця доказами про визначення частки божника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, документами, на які не звернув уваги суд першої інстанції та прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволені такого подання.

Крім того слід звернути увагу, що представник ОСОБА_2 під час судового засідання в апеляційній інстанції підтвердив зазначене вище та не заперечував проти задоволення подання державного виконавця.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Таким чином висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення подання щодо виділу частки майна боржника ОСОБА_2 не відповідають обставинам справи, які встановлені, а також не узгоджуються із положеннями матеріального та процесуального права, які регулюють це питання.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Так, у справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може буде виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення п.1 ст.6 Конвенції.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи те, що оскаржувана ухвала винесена судом першої інстанції із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, суд апеляційної інстанції відповідно до ст.376 ЦПК України вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення подання державного виконавця та визначення частки майна ОСОБА_2 , яким він володіє спільно із іншими спадкоємцями з часу відкриття спадщини, а саме у розмірі частки грошових коштів, які знаходяться у сейфовій ячейці № НОМЕР_1 в сейфі № НОМЕР_2 у відділені «Центральне» ПАТ «Банк Кредит Дніпро».

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. У ч.1,2 ст. 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, а також те, що апеляційна скарга була задоволена, а виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, понесені ОСОБА_1 витрати за звернення до суду апеляційної інстанції у вигляді судового збору підлягають відшкодуванню останній за рахунок боржника.

Керуючись ст. ст. 368, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Резніченко Людмили Іванівни задовольнити.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2024 року скасувати.

Задовольнити подання державного виконавця Першого правобережного відділу ДВС у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління МЮ (м.Одеса) про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Визначити частку майна боржника ОСОБА_2 , яким він володіє на праві спільної сумісної власності у порядку спадкування, у розмірі частки грошових коштів, які знаходяться у сейфовій ячейці № НОМЕР_1 в сейфі № НОМЕР_2 у відділені «Центральне» ПАТ «Банк Кредит Дніпро» (49000, м. Дніпро, вул.. Воскресенська (колишня Леніна) 17) та дорівнює 162 500 доларам США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 605,60 гривні.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: