Єдиний унікальний номер судової справи 462/9678/24
Номер провадження 2/462/217/25
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

29 січня 2025 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Галайко Н. М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, Військова частина Міністерства оборони України НОМЕР_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,

встановив:

І. Рух справи.

Уповноважений представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кухта В. Б., 25.12.2024 року (вх. № 26611) звернувся у Залізничний районний суд м. Львова (документ сформований в системі «Електронний суд» 24.12.2024 року) з позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, Військова частина Міністерства оборони України НОМЕР_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, у якій просить суд:

- встановити факт самостійного виховання та утримання батьком ОСОБА_1 його малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.12.2024 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Галайко Н. М.

Судом у порядку ч. 6 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) 25.12.2024 року направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача у справі. Також, запит направлявся і відносно позивача у справі.

Відповіді на вказані запити надійшли до суду 29.01.2025 року.

ІІ. Щодо можливості прийняття позовної заяви до розгляду.

Перевіривши позовну заяву та додані до неї документи, суд дійшов висновку, що така не відповідає вимогам ст. 95, 175, 177 ЦПК України та підлягає залишенню без руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

ІІІ. Щодо недоліків позовної заяви.

Так, згідно п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Однак позовна заява не містить офіційних електронних адрес та адрес електронної пошти (щодо третіх осіб).

ІV. Щодо доказів, які підтверджують обставини позовних вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Так, із змісту позовної заяви вбачається, що позивач вказує обставини на підтвердження яких не надано відповідних доказів, зокрема позивачем не долучено доказів на підтвердження повністю самостійного виховання та утримання позивачем свого сина ОСОБА_4 з травня 2022 року, не надано підтвердження, як вказує позивач за формою 5 про те, що він є військовослужбовцем, відсутні відомості про вкрай слабке здоров`я (що зумовлює гостру необхідність батьківської опіки та уваги).

Окрім цього матеріали справи не містять відомостей ухилення матері дитини щодо реалізації своїх обов`язків, не надано також доказів неможливості іншим шляхом, окрім судового, встановити факт самостійного виховання та утримання позивачем дитини.

Також, позовна заява містить ствердження про подання позивачем відповідної заяви до органу опіки та піклування про можливість самостійного виховання батьком (позивачем) його малолітньої дитини, оскільки мати дитини своїх батьківських обов`язків не виконує, однак до матеріалів справи не додано відповідних документів.

Окремо суд звертає увагу позивача на те, що матеріали справи не містять підтвердження існування спору між сторонами щодо встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, не зазначено докази, що підтверджують вказані обставини, у тому числі, що підтверджують наявність спору з цього приводу між батьком та матір`ю, що відповідно до вимог Сімейного кодексу України є єдиною підставою для розгляду цього питання судом.

Періоду, з якого відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини теж не вказано, а також докази на підтвердження цих обставин не надані.

Відтак позивачу слід надати суду відповідні докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

V. Щодо подання копій та засвідчення доказів.

Суд враховує, що згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Окремо суд звертає увагу на те, що матеріали позовної заяви містять копію постанови (із здійсненим перекладом з польської мови на українську) районного суду м. Новий Двір Мазовецький від 11.07.2024 року у справі № ІІ Кр 205/24 з якої вбачається, що ОСОБА_2 продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тимчасового ув`язнення по 17.01.2025 року, однак актуальних відомостей матеріали справи не містять.

Так, суд приймає до уваги, що згідно абз. 6 п. 2 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: 2) під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану): військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України.

Однак відомостей про те, що відповідач відбуває покарання у місцях позбавлення волі матеріали справи не містять, а надані позивачем докази підтверджують факт обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (який діяв до 17.01.2025 року).

Також суд звертає увагу на те, що частина поданих позивачем документів є неповними, зокрема копія рішення суду від 29.07.2021 року містить лише частину сторінок (аркушів).

Так, позивачем долучено копію, з якої не можливо встановити інформацію (зміст), яка там зазначена.

Документи, які надаються, повинні містити текст, який можливо дослідити та який несе певний зміст (текст повинен бути зрозумілим і читабельним, копії повинні бути повними).

VІ. Підсумки.

За нормою ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд приймає до уваги позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висвітлену 07.02.2024 року у справі № 295/434/22, провадження № 61-10948св23, згідно якої формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанню судового рішення та є порушенням» ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28.10.1998 року у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13.01.2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», від 08.03.2017 року у справі «ТОВ «Фріда» проти України»).

Слід зазначити, що вказані в ухвалі суду недоліки не є надмірним формалізмом чи обмеженням доступу до правосуддя, оскільки являє собою прояв забезпечення реалізації балансу принципу верховенства права та принципів цивільного судочинства щодо рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, юридичної визначеності та диспозитивності.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року, «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року, «Мельник проти України» від 28.03.2006 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи викладене, позовну заяву слід залишити без руху та запропонувати позивачу усунути недоліки, зазначені в ухвалі суду протягом п`яти днів з дня отримання ухвали.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України позовна заява, що не відповідає вимогам закону, підлягає залишенню без руху до виправлення позивачем вказаних недоліків.

При цьому позивача попереджається, що у разі не усунення недоліків позовної заяви в строк, вказаний в ухвалі, позовна заява буде вважатись неподаною і буде повернута.

З огляду на викладене та керуючись ст. 185 ЦПК України, суд -

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, Військова частина Міністерства оборони України НОМЕР_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини залишити без руху.

Роз`яснення суду.

Позивачу надається п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали для усунення зазначених вище недоліків.

У разі невиконання вимог ухвали суду в зазначений строк, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, Військова частина Міністерства оборони України НОМЕР_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини вважати неподаною та повернути з усіма доданими до неї документами.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: Н. М. Галайко