ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 січня 2025 року

м. Харків

справа № 642/5560/23

провадження № 22-ц/818/603/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря: Смелянець К.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа - Холодногірсько-Новобаварський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яке не заявляє самостійних вимог: Холодногірсько-Новобаварський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Мозгової Оксани Анатоліївни на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 17 вересня 2024 року, постановлене під головуванням судді Вікторова В.В.,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яке не заявляє самостійних вимог: Холодногірсько-Новобаварський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей у розмірі 271618,77грн .

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 17 вересня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по виконавчому провадженню №67665640 за період з 01.06.2014 року по 01.09.2023 року у розмірі 271 618 грн 77 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Мозгова Оксана Анатоліївна просить скасувати рішення суду змінити, а саме: позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення пені по аліментам - задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по виконавчому провадженню № 67665640 за період з 01.06.2014 року по 01.09.2023 року у розмірі 15000,00 грн. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не враховані обставини, що мають значення для вирішення справи та підтверджують відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, що підтверджується матеріалами справи. Стверджує, що фактично позивачка, відповідач та їх неповнолітні діти мешкали спільно, однією сім`єю, мали спільний бюджет у період з 2014 року по червень 2021 року не зважаючи на той факт, що 05.06.2013 року рішенням Ленінського районного суду . Харкова, з урахуванням ухвали про виправлення описки у судовому рішення від 18.10.2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. 21.07.2014 року рішенням Ленінського районного суду м. Харкова стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, відповідно до прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ними повноліття, починаючи стягнення з 20.05.2014 року. Виконавчий лист, позивачка отримала лише 21.06.2021 року, а виконавче провадження розпочато 30.11.2021 року. Таким чином, вважає що його вини у виникненні заборгованості у період з травня 2014 року по 30.11.2021 року відсутня. Зазначає. що він приймав участь у антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з 29.07.2015 року по 29.11.2015 року. Був звільнений у запас 22.02.2016 року. Зарахований на військову службу з 08.03.2022 року, знятий з обліку 04.04.2023 року. Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серія 12ААВ № 326154 від 13.09.2021 року апелянт є інвалідом 2 групи з 2023 року безстроково. Причина інвалідності пов`язана із захистом Батьківщини. Вважає, що судом також не враховано, що станом на 30.03.2024 року, заборгованість відповідача зменшилась та складає 253379,33 грн. Таким чином, суд першої інстанції на викладене вище уваги не звернув, тому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 Дідик О.Л. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючі позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що відповідач належним чином не виконував обов`язків по сплаті аліментів, внаслідок чого утворилась заборгованість. Відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів про відсутність вини у виникненні заборгованості по аліментам або відсутності в нього заборгованості зі сплати аліментів перед позивачем. Тому визначив розмір неустойки (пені) в розмірі фактичної заборгованості.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 листопада 2003 року по 05 червня 2013 рік.

Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньку- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 05 червня 2013 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21 липня 2014 року з Відповідача, починаючи з 20 травня 2014 року були стягнуті аліменти на користь позивачки, на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, відповідно до прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ними повноліття.

На підставі зазначеного рішення 21.06.2021 року виданий виконавчий лист, який пред`явлений до примусового виконання.

30.11.2021 року на виконання рішення суду, державним виконавцем Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження ВП №67665640.

З розрахунку від 12.09.2023 року складеного державним виконавцем Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що внаслідок невиконання відповідачем рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21 липня 2014 року за відповідачем станом на 12.09.2023 року утворилася заборгованість по виплаті аліментів на утримання дітей за період з травня 2014 року по вересень 2023 року в розмірі 271 618,77 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 08.11.2003 року по 05.06.2013 року. Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 05.06.2013 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21.07.2014 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, відповідно до прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ними повноліття, починаючи з 20.05.2014 року. На даний час здійснюється примусове виконання вищевказаного рішення, однак станом на день звернення з цим позовом до суду на користь позивача з відповідача не стягнуто жодної суми. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду за ним утворилась заборгованість по виплаті аліментів на утримання дітей, яка станом на 12.09.2023 року складає 271 618,77 грн. В зв`язку з несплатою відповідачем аліментів, позивачка звернулась до суду із вимогою про стягнення пені за прострочене зобов`язання у розмірі 271 618,77 грн, що є не більше 100% заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), "В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини" (далі за текстом Конвенція).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції, "Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів".

Відповідно до ст. 18 Конвенції, "Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини".

Частиною 7 ст. 7 СК України, передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини, той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджаються аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Цей припис підтверджує факт підвищеного захисту прав дітей. При розгляді справи суди повинні враховувати інтереси дитини, права якої, за будь-яких обставин, мають бути захищені.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України та ст.196 СК України неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов`язання.

Стаття 196 СК України передбачено відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням.

Обов`язок утримувати дитину не залежить від звернення до суду, адже відповідач був обізнаний про свій обов`язок щомісячно сплачувати аліменти на дітей, тому повинен був прийняти міри для своєчасного перерахування аліментів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.3 ст. 195 Сімейного кодексу України (далі за текстом СК України), розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Матеріали справи не містять доказів, що стороною відповідача був оскаржений розмір заборгованості зі сплати аліментів, нарахований державним виконавцем.

Відповідних даних щодо незгоди з наданим розрахунком заборгованості по сплаті аліментів або власного розрахунку, ОСОБА_2 надано не було.

Згідно з розрахунком, який було долучено до позовної заяви представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Дідик О.Л., загальна сума пені за порушення ОСОБА_2 аліментних зобов`язань на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за проведеними розрахунками, за період з 01 червня 2014 року по 12 вересня 2023 року, складає: 3 499 428,17 грн.

В позовній заяві представник позивача зазначив, що з урахуванням ст. 196 СК України просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дітей в розмірі 271 618,77 грн, що є не більше 100 відсотків розміру заборгованості по сплаті аліментів.

Сімейне законодавство містить презумпцію вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати, що є правовою підставою для застосування до нього відповідальності передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Така позиція суду міститься у Постанові Верховного Суду від 20 липня 2020 року по справі №362/4462/16-ц.

Матеріали справи не містять доказів, які свідчать, що відповідач сплачував аліменти на користь позивача з дати прийняття Ленінським районним судом м. Харкова рішення про стягнення з нього аліментів, тобто з 20.05.2014 року. Відповідачем не спростований розрахунок заборгованості державного виконавця по аліментам та розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, наданий представником позивача.

На час звернення до суду із даним позовом заборгованості не погашена.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач будучи обізнаним про свій обов`язок сплачувати аліменти, не вжив достатніх заходів для виконання такого обов`язку, не сплатив жодного платежу в рахунок сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей на виконання рішення суду.

Той факт, що після ухвалення судом рішення відповідач погасив заборгованість у повному обсязі, не спростовує висновок суду про наявність підстав для стягнення пені.

Враховуючи, що відповідачем не надано до суду доказів сплати аліментів за період з 01 червня 2014 року по 12 вересня 2023 року, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність позовних вимог.

Оскільки заборгованість по аліментам сталася саме з вини відповідача, то позовні вимоги про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей підлягають задоволенню.

Отже, з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавством встановлено розмір пені у розмірі 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць помножити на кількість днів заборгованості та помножити на 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Оскільки зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Саме такою правовою позицією керувався Верховний Суд України у своїй постанові від 16 березня 2016 року по справі № 6-300цс16.

Такий правовий висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду у справі №572/1762/15-ц від 25 квітня 2018 року та у справі № 333/6020/16-ц від 03 квітня 2019 року.

В постанові від 25 квітня 2018 року по справі №572/1762/15-ц Верховний Суд зазначає, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

p = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) + ……. (An х 1% х Qn) де:

p загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів (обраховується Позивачем на момент пред`явлення позову);

A1 нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An нарахована сума аліментів за останній місяць перед пред`явленням позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Розрахунок, у разі часткової сплати аліментів, проводиться за формулою:

p = (A С) х В х1%, де

- p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

- А - нарахована сума аліментів за місяць;

- С - часткова сума сплачених аліментів;

- В - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за місяць.

Суд правильно обрахував розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів.

Разом з тим, відповідно до ст. 196 СК України, представник позивача просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 271 618,77 грн, що є не більше 100 відсотків заборгованості.

Оскільки судом виявлено порушене право позивачки щодо сплати аліментів на утримання малолітніх дітей, яке підлягає захисту, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача (боржника) неустойки по заборгованості за прострочення сплати аліментів згідно ч. 1 ст. 196 СК України в розмірі 100 % заборгованості - 271 618,77 (двісті сімдесят одна тисяча шістсот вісімнадцять грн. 77 коп.) грн.

Відповідно до статті 20 СК України до вимог про стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів позовна давність не застосовується.

Щодо посилання представника відповідача про спільне проживання сторін з 2014 року по 2021 рік та ведення спільного бюджету, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість та недоведеність зазначених тверджень в ході розгляду справи, як в суді першої та і в суді апеляційної інстанцій.

Також судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт спільного проживання не впливає на обов`язок відповідача щодо матеріального утримання своїх неповнолітніх дітей. Долучені до матеріалів справи спільні фото та відео із дітьми, не дають можливості встановити дату, час та обставини, при яких зроблені вказані фото та відео, а отже не є належними та допустимими доказами сплати аліментів у розумінні вимог чинного законодавства.

Взаємовідносини між батьками не можуть впливати на права дітей щодо необхідного матеріального утримання.

Спільне місце реєстрації колишнього подружжя не є доказом продовження шлюбно-сімейних відносин, введення спільного господарства та доказом утримання дітей.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції встановлено, що фактично протягом всього часу після розірвання шлюбу діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом з матір`ю (позивачкою) та знаходяться на повному її утриманні.

Як вбачається з відзиву до позовної заяви та апеляційної скарги і не заперечується самим відповідачем та його представником, у відповідача весь цей час був доступ до матеріалів виконавчого провадження, що спростовує його твердження щодо відсутності можливості виконання обов`язку по сплаті аліментів в зв`язку з відсутністю інформації щодо рахунку для сплати заборгованості.

Крім того з 26 березня 2022 року набув чинності Закон України «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 15.03.2022 року, яким врегульовано питання погашення заборгованості у разі відсутності реквізитів рахунка стягувача. А саме, у випадку виконання рішень про стягнення аліментів, підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці, які здійснюють відрахування з заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника, перераховують стягнуті кошти на визначений у заяві або зверненні стягувача рахунок, а у разі відсутності реквізитів рахунка стягувача - на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Виходячи з вищевикладеного судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності посилання апелянта на неможливість сплати заборгованості по аліментам за відсутності відповідних карткових рахунків.

Щодо посилання апелянта на той факт, що з 19 березня 2015 по 22 лютого 2016 року відповідач приймав участь в АТО за мобілізацією, якого на підставі заключення ВЛК було звільнено у запас, а також, що після повномасштабного вторгнення РФ на територію України ОСОБА_2 добровільно встав на захист Батьківщини та 08 березня 2022 року був зарахований до особового складу в/ч НОМЕР_1 , судова колегія зазначає наступне.

Постановою кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 122 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146» встановлено, що з військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів внутрішніх справ, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, БЕБ, служби цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби, співробітників Служби судової охорони утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом.

Таким чином, військовослужбовці сплачують аліменти на загальних засадах та з усіх видів грошового забезпечення.

Якщо платник аліментів ігнорує свій обов`язок та не виконує рішення суду, усі види відповідальності є застосовними для нього (пеня, штраф, адміністративна, кримінальна відповідальність, тощо).

Набуття відповідачем у 2023 році статусу інваліда 2-ї групи також не звільняє його від обов`язку по сплаті аліментів та відповідальності за їх несвоєчасну сплату.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що доходи відповідача та наявне майно, свідчать про матеріальну можливість відповідача належним чином виконувати аліментні зобов`язання на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також той факт, що інших осіб на його утриманні також немає, тому судова колегія доходить висновку про безпідставність посилання відповідача, що дана заборгованість по сплаті аліментів утворилася з незалежних від нього причин.

Доказів відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Мозгової Оксани Анатоліївни - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 17 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 29.01.2025 року.