ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року

м. Київ

справа № 757/26553/21-ц

провадження № 61-14305св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

Шиповича В. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Симоненко Дмитро Євгенович, на постанову Київського апеляційного суду в складі колегії суддів: Лапчевської О. Ф., Березовенко Р. В., Мостової Г. І., від 25 вересня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») про поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що 21 січня 2021 року між ним та АТ «Українська залізниця» укладено строковий трудовий договір № 35-2021, відповідно до умов якого його (позивача) з 22 січня 2021 року прийнято на посаду менеджера відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки АТ «Українська залізниця» зі строком випробування на три місяці.

На підставі строкового трудового договору від 21 січня 2021 року № 35-2021, цього ж дня, відповідач видав наказ № 136/OC про прийняття його на роботу з 22 січня 2021 року до 24 січня 2022 року, з яким позивач ознайомився 22 січня 2021 року та приступив до роботи.

У подальшому він з`ясував, що посадовими особами АТ «Українська залізниця» було завідомо прийнято його на роботу до структурного підрозділу Офісу з безпеки, в якому відсутні Положення про його діяльність та посадові інструкції його працівників. Повідомив, що всупереч зазначеним вимогам укладеного строкового трудового договору від 21 січня 2021 року № 35-2021, до початку роботи, роботодавець не ознайомив його, як працівника, ні з відповідною посадовою інструкцією, ні з положенням про структурний підрозділ, не роз`яснив посадові права та обов`язки.

Вказує, що під час випробувального терміну, перебуваючи на посаді менеджера відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки АТ «Українська залізниця», керувався завданнями свого безпосереднього керівника - начальника відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки АТ «Українська залізниця» та в процесі виконання своїх трудових обов`язків жодних проблем у нього не виникало, керівництво не мало претензій до його роботи.

Наказом АТ «Українська залізниця» від 16 квітня 2021 року № 842/ОС ОСОБА_2 було звільнено з посади менеджера відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки, у зв`язку із встановленням невідповідності займаній посаді протягом строку випробування на підставі пункту 11 частини першої статті 40 КЗпП України.

Вважає своє звільнення незаконним та таким, що вчинене всупереч чинного законодавства України, оскільки здійснене у порушення умов договору від 21 січня 2021 року№ 35-2021, при цьому у відповідача не було будь-яких фактичних підстав для його звільнення, не встановлено та не доведено його невідповідність займаній посаді.

За таких обставин вважає наявними правові підстави для визнання оскаржуваного наказу незаконними, поновлення його на посаді менеджера відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки АТ «Українська залізниця» з 22 квітня 2021 року та стягненні на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того, незаконним звільненням відповідач завдав йому моральних страждань, він пережив стрес, втратив спокій та здоровий сон, а наразі він (позивач) знаходиться в стані депресії, рішенням відповідача про його звільнення з формулюванням відповідних підстав принижено його людську гідність та ділову репутацію.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ АТ «Українська залізниця» від 16 квітня 2021 року № 842/ОС про припинення трудового договору та звільнення з 21 квітня 2021 року його з посади менеджера відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки, у зв`язку із встановленням невідповідності займаній посаді протягом строку випробування за пунктом 11 частини першої статті 40 КЗпП України;

- поновити його на посаді менеджера відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки з 22 квітня 2021 року;

- стягнути з АТ «Українська залізниця» на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22 квітня 2021 року до 24 січня 2022 року у розмірі 383 553,83 грн;

- стягнути з АТ «Українська залізниця» на свою користь моральну шкоду у розмірі 100 000 грн;

- стягнути з АТ «Українська залізниця» на свою користь судові витрати, які складаються з витрат зі сплати судового збору у розмірі 7 013,53 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду міста Києва у складі судді Григоренко І. В. від 14 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ АТ «Українська залізниця» від 16 квітня 2021 року № 842/ОС про припинення трудового договору та звільнення з 21 квітня 2021 року ОСОБА_1 з посади менеджера відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки, у зв`язку із встановленням невідповідності займаній посаді протягом строку випробування за пунктом 11 частини першої статті 40 КЗпП України.

Змінено дату та підстави звільнення ОСОБА_1 з посади менеджера відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки АТ «Українська залізниця».

Постановлено вважати ОСОБА_1 звільненим з посади менеджера відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки АТ «Українська залізниця» 24 січня 2022 року на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України - закінчення строку трудового договору.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22 квітня 2021 року до 24 січня 2022 року у розмірі 383 553,83 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано таким.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що звільнення має відбуватися за наступних умов: 1) встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі; 2) письмове попередження працівника про звільнення за три дні; 3) звільнення проводиться протягом строку випробування; а також статтею 31 КЗпП України, відповідно до якої власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором.

Самого лише рішення роботодавця про звільнення працівника як такого, що не пройшов випробування, недостатньо. Воно має бути документально обґрунтованим. Так, якщо працівника прийнято на роботу з випробувальним строком, то він має отримувати завдання відповідно до посадових обов`язків, звітувати за їх виконання, а особа, в підпорядкуванні якої знаходиться працівник, контролювати їх виконання. Водночас випадки, коли працівник у період випробування не виконував завдання чи виконував його незадовільно, повинні бути документально зафіксовані (акти, службові й доповідні записки).

При цьому, при звільненні через незадовільні результати випробування у наказі про звільнення та у трудовій книжці слід посилатися на пункт 11 частини першої статті 40 КЗпП України. Таке звільнення слід розглядати як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (з ініціативи роботодавця), оскільки ця підстава вказана у статті 40 КЗпП України. До наказу про звільнення додається документ, що підтверджує невідповідність працівника займаній посаді.

АТ «Укрзалізниця» не надало суду належних та допустимих доказів виконання передбаченого пунктом 1 статті 29 КЗпП України обов`язку щодо ознайомлення ОСОБА_1 з посадовою інструкцією та положенням про структурний підрозділ, що, у свою чергу, виключає можливість встановлення невідповідності ОСОБА_1 займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі.

З огляду на наявність підстав для визнання незаконним та скасування наказу АТ «Укрзалізниця» про припинення трудового договору та звільнення ОСОБА_1 , суд першої інстанції задовольнив вимогу позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22 квітня 2021 року до 24 січня 2022 року як похідну.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 25 вересня 2024 року апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» задоволено. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що розірвання трудового договору з працівником під час терміну випробування не можна визнати таким, що провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, оскільки працівник при прийнятті на роботу, даючи згоду на випробування, фактично дає згоду і на можливість розірвання з ним трудового договору, якщо протягом строку випробування буде встановлено невідповідність його роботі, на яку його прийнято.

Підставою для звільнення за результатами випробування може бути тільки невідповідність працівника посаді, на яку він прийнятий.

При цьому, вирішення питання відповідності працівника займаній посаді є правом роботодавця, який приймає таке рішення за наслідками роботи працівника в період строку випробування.

Частина перша статті 29 КЗпП України не містить обов`язку для роботодавця ознайомлення працівника з посадовою інструкцією та положенням про структурний підрозділ.

КЗпП України не встановлює вимог про те, що права та обов`язки працівника визначаються виключно посадовою інструкцією.

З огляду на зміст статті 21 КЗпП України (в редакції, яка була чинна в період роботи позивача з 22 січня 2021 року до 21 квітня 2021 року) права та обов`язки працівника визначаються безпосередньо трудовим договором, якщо він укладений у письмовій формі.

06 квітня 2021 року ОСОБА_1 були надані завдання на період строку випробування, з переліком яких і методикою оцінки їх виконання він ознайомився у той же день.

Згідно з листом від 13 квітня 2021 року ОСОБА_1 мав забезпечити надання звіту за кожним пунктом завдання, встановленого на період строку випробування, в термін до 08:00 15 квітня 2021 року.

За результатами розгляду звіту 15 квітня 2021 року в.о. директора Офісу з безпеки встановлена невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді, а 16 квітня 2021 року останньому вручено повідомлення про звільнення за результатами випробування з 21 квітня 2021 року на підставі пункту 11 частини першої статті 40 КЗпП України.

З огляду на викладене, роботодавцем не порушено процедуру звільнення позивача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

25 жовтня 2024 року через засоби поштового зв`язку від імені ОСОБА_1 - адвокат Симоненко Д. Є. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 25 вересня 2024 року, у якій просив її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 182/3598/19, від 12 квітня 2022 року у справі № 219/9462/20, від 11 лютого 2021 року у справі № 260/26/19, від 22 січня 2020 року у справі № 522/9541/18, тощо (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також заявник оскаржує судове рішення з передбачених пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України підстав (вказує на порушення судом норм процесуального права відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована наступним.

В оцінці критеріїв законності звільнення у зв`язку з невідповідністю займаній посаді апеляційний суд не повинен був обмежуватись формальним встановленням наявності чи відсутності документів, що містять твердження про невідповідність працівника займаній посаді.

Суду слід було оцінити доводи роботодавця про невідповідність працівника займаній посаді в частині обґрунтованості, наявності чи відсутності фактів, на які посилається роботодавець як на підставу для висновку про невідповідність працівника займаній посаді.

Суд апеляційної інстанції не дослідив показання свідків, завдання працівнику ОСОБА_1 на період строку випробування з 22 січня 2021 року до 22 квітня 2021 року з відміткою керівника відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки Девізорова Д. С. про успішне проходження позивачем строку випробування.

Апеляційний суд розглянув справу без належного повідомлення позивача про дату, час та місце судового розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 червня 2024 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у матеріалах справи доказами.

Відповідно до частин першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд розглянув справу без повідомлення учасників справи в порядку частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 369 ЦПК України, посилаючись на те, що ціна позову становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Водночас, суд розглянув справу без виклику сторін, за наявності у позові вимоги немайнового характеру про скасування наказу про звільнення.

Зазначене відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України є самостійною підставою для скасування постанови суду апеляційної інстанції та направлення справи на новий розгляд до цього ж суду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу, поданому до Верховного Суду у грудні 2024 року, АТ «Українська залізниця» заперечує проти доводів представника ОСОБА_1 - адвоката Симоненко Д. Є., просить закрити касаційне провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України або касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 листопада 2024 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано із суду першої інстанції цивільну справу № 757/26553/21-ц.

У листопаді 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2025 року справу призначено до судового розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

19 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Голови правління АТ «Укрзалізниця» із заявою, в якій просив призначити його на посаду менеджера відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки АТ «Українська залізниця» на умовах трудового договору строком з 22 січня 2021 року до 24 січня 2022 року включно зі строком випробування три місяці; повідомив, що він не належить до категорії осіб, з якими відповідно до статті 26 КЗпП України не може встановлюватись строк випробування (т. 1, а. с. 156).

21 січня 2021 року між АТ «Укрзалізниця», в особі Голови правління Жмака В. М. та виконуючого обов`язки члена правління Синякова І. О., які діяли на підставі Статуту АТ «Укрзалізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 735 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13 травня 2020 року № 452), та ОСОБА_1 було укладено письмовий трудовий договір № 35-2021, відповідно до пункту 1.3 якого ОСОБА_1 призначено на посаду менеджера відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки АТ «Українська залізниця» зі строком випробування на три місяці. Строк дії трудового договору встановлено за згодою сторін з 22 січня 2021 року до 24 січня 2022 року (т. 1, а. с. 90-97).

На підставі наказу (розпорядження) АТ «Укрзалізниця» від 21 січня 2021 року № 136/OC ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду менеджера відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки АТ «Українська залізниця» на умовах трудового договору на строк з 21 січня 2021 року до 24 січня 2022 року (т. 1, а. с. 98).

Відповідно до змісту наказу АТ «Укрзалізниця» від 21 січня 2021 року № 136/OC та пункту 1.5 трудового договору ОСОБА_1 на підставі вимог статей 26, 27 КЗпП України встановлено строк випробування на три місяці до 21 квітня 2021 року.

06 квітня 2021 року ОСОБА_1 надано завдання на період строку випробовування, які полягали в успішному проходженні курсів на порталі розвитку знань: «Кодекс етики», «Політика запобігання та протидії корупції АТ «Укрзалізниця», ініціюванні розробки Порядку проведення психофізіологічного дослідження із застосування поліграфу в Товаристві, наданні проєкту такого порядку із супровідними документами для винесення вказаного питання на розгляд правління, проведенні інтерв`юванні, у тому числі, за згодою особи, психофізіологічне дослідження з використанням поліграфа, виконанні окремих доручень керівництва Офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця».

06 квітня 2021 року ОСОБА_1 ознайомився з переліком завдань і методикою оцінки виконання завдань, що підтверджується його підписом на документі «завдання працівнику на період строку випробування 22 січня 2021 року - 21 квітня 2021 року». Під час ознайомлення із завданням ОСОБА_1 не заявив жодних зауважень чи заперечень, про що свідчить його підпис (т. 1, а. с. 107-110).

Листом за підписом в. о. директора Офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця» Шевченка О. В. від 13 квітня 2021 року ОСОБА_1 була надана вказівка у термін до 08 год. 00 хв. 15 квітня 2021 року забезпечити надання звіту за кожним пунктом завдання, встановленого йому на період строку випробування (т. 1, а. с. 168).

На виконання вказівки в. о. директора Офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця» Шевченка О. В. ОСОБА_1 направив звіт за кожним пунктом завдання, встановленого на період строку випробування (т. 1, а. с. 169-182).

У доповідній записці від 15 квітня 2021 року за вих. № ЦЦБ-12/2106, складеній в.о. директора Офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця» Шевченком О. В. на ім`я в.о. Голови правління АТ «Укрзалізниця», доведено до відома керівника, що ОСОБА_1 , якого було прийнято 22 січня 2021 року на посаду менеджера відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки АТ «Українська залізниця» зі строком випробування 3 місяці, не відповідає цій посаді, та внесено пропозицію звільнити останнього за пунктом 11 частини першої статті 40 КЗпП України (т. 1, а. с. 198).

16 квітня 2021 року ОСОБА_1 вручено повідомлення про звільнення за результатами випробування, в якому повідомлено про встановлення його невідповідності займаній посаді під час строку випробування і його звільнення 21 квітня 2021 року на підставі пункту 11 частини першої статті 40 КЗпП України (т. 1, а. с. 200).

3гідно з наказом АТ «Укрзалізниця» від 16 квітня 2021 року № 842/ОС про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 звільнено 21 квітня 2021 року на підставі пункту 11 частини першої статті 40 КЗпП України (т. 1, а. с. 100).

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що належний перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1. пункту 3 мотивувальної частини).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), становить фундаментальний принцип, та має на увазі зокрема право на «усне слухання». При цьому право на публічний розгляд було б позбавлене сенсу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною першою статті 368 ЦК України визначено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За положеннями частини третьої статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України у редакції, чинній на час вчинення процесуальної дії - відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зі змісту частини першої статті 176 ЦПК України вбачається, що ціна позову наявна виключно у позовах, де заявлені вимоги майнового характеру. У позовах немайнового характеру ціна позову не визначається.

Системний аналіз змісту зазначених процесуальних норм дає підстави для висновку про те, що приписи частини першої статті 369 ЦПК України щодо письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення сторін можуть бути застосовані судами апеляційної інстанції лише у випадку розгляду апеляційних скарг на рішення суду, якщо наявні виключно вимоги майнового характеру і розмір ціни позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Якщо ж у справі наявні вимоги немайнового характеру, то розгляд такої справи у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 05 лютого

2020 року у справі № 753/17720/18, від 04 листопада 2020 року у справі

№ 642/1491/17, від 28 квітня 2021 року у справі № 182/3598/19 (на яку є посилання у касаційній скарзі), від 26 травня 2021 року у справі № 391/35/19, від 12 січня 2022 року у справі № 201/8873/20, від 23 січня 2023 року у справі № 734/1796/20.

Відповідно до позовних вимог позивач ОСОБА_2 просив: визнати незаконним та скасувати наказ АТ «Українська залізниця» від 16 квітня 2021 року № 842/ОС про припинення трудового договору та його звільнення з 21 квітня 2021 року з посади менеджера відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки, у зв`язку із встановленням невідповідності займаній посаді протягом строку випробування за пунктом 11 частини першої статті 40 КЗпП України; поновити його на посаді менеджера відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки з 22 квітня 2021 року; стягнути з АТ «Українська залізниця» на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22 квітня 2021 року до 24 січня 2022 року у розмірі 383 553,83 грн та моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. Таким чином позивачем заявлено вимоги майнового та немайнового характеру, а ціна позову щодо майнових вимог складає більше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 червня 2024 року поновлено АТ «Українська залізниця» строк на апеляційне оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Українська залізниця», зупинено дію оскаржуваного рішення та вирішено розгляд апеляційної скарги проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Також ухвалою Київського апеляційного суду від 18 червня 2024 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до змісту постанови Київського апеляційного суду від 25 вересня 2024 року справа розглядалася у порядку письмового провадження.

Однак, частина перша статті 369 ЦПК України у вказаній редакції не може застосовуватись щодо розгляду апеляційної скарги на рішення суду в цій справі, оскільки визначає лише порядок розгляду справ з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У цій справі, крім вимоги майнового характеру, було заявлено позовні вимоги немайнового характеру, одну з яких задоволено судом першої інстанції (про визнання незаконним та скасування наказу АТ «Українська залізниця» від 16 квітня 2021 року № 842/ОС), отже, її перегляд у апеляційному порядку мав відбуватися з повідомленням (викликом) учасників справи.

Крім того, ціна позову щодо майнових вимог у цій справі складає більше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, апеляційний суд на вказане належної уваги не звернув та всупереч вимог частини третьої статті 368 ЦПК України розглянув справу без повідомлення її учасників. Суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відповідно до частин першої, другої статті 369 ЦПК України зазначена справа в апеляційному порядку може бути розглянута без повідомлення учасників справи - в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Зазначене позбавило позивача права мати реальну можливість представляти свої інтереси як учасника справи в умовах, які передбачені процесуальним законодавством, зокрема в умовах відкритого та публічного судового розгляду. Вказане, у свою чергу, перешкодило стороні належним чином користуватися передбаченими статтею 43 ЦПК України процесуальними правами.

Наведене вище відповідно до пункту 5 частини третьої статті 411 ЦПК України є самостійною підставою для скасування постанови суду апеляційної інстанції.

З огляду на це, Верховний Суд приймає відповідні доводи касаційної скарги щодо розгляду апеляційним судом справи без виклику сторін з порушенням частини тринадцятої статті 7 та частини першої статті 369 ЦПК України за наявності у позові вимоги немайнового характеру та не оцінює інші аргументи заявника щодо вирішення спору по суті.

Крім того, Верховний Суд відхиляє клопотання АТ «Українська залізниця» про закриття касаційного провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України.

Відповідно до положень указаної норми суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Висновки, викладені у наведених у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, враховані під час перегляду цієї справи, тому підстави для застосування пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України - відсутні.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України визначено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Враховуючи, що ОСОБА_1 , серед іншого, касаційну скаргу обґрунтовував тим, що апеляційний суд помилково розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення про дату, час та місце судового засідання, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, постанову апеляційного суду скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час якого апеляційному суду необхідно дотриматись порядку розгляду справи, передбаченого статтею 368 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання АТ «Українська залізниця» про закриття касаційного провадження відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Симоненко Дмитро Євгенович, задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 25 вересня 2024 рокускасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович