РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №348/2493/24

30 січня 2025 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючої-судді: Міськевич О.Я.

з участю секретаря судового засідання: Скоблей О.В.

представника позивача: ОСОБА_1

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,-

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог:

ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

Позивач позовні вимоги представник позивача мотивує тим, щобатько позивачки, ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя ОСОБА_4 отримав право на земельну частку (пай), оскільки працював у колгоспі.

17.04.1998 згідно акту про передачу та прийом земельної частки/паю/ натурі в с. Гаврилівка, ОСОБА_4 передано земельну ділянку в натурі в розмірі 0,5606 га. В подальшому на підставі рішення 1-ої сесії ІІІ-го скликання від 17.04.1998 ОСОБА_4 видано державний акт на право приватної власності на землю.

ОСОБА_4 на момент смерті проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 . Разом з ним проживали та були зареєстровані його дружина - ОСОБА_5 , дочка - ОСОБА_2 , зять - ОСОБА_6 , та онук - ОСОБА_7 , що підтверджується довідкою Переріслянської сільської ради.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_5 прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , а саме грошові вклади.

Довідкою Переріслянської сільської ради підтверджується, що ОСОБА_5 вступила в управління спадковим майном після смерті ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір позивачки, ОСОБА_5 . Довідкою Переріслянської сільської ради підтверджується, що ОСОБА_2 на день смерті матері ОСОБА_5 дійсно проживала разом з нею в с. Гаврилівка і вели спільне господарство.

На випадок своєї смерті ОСОБА_5 залишила заповіт від 29.07.2016, яким все належне їй майно заповіла своїй дочці ОСОБА_2 , в тому числі на земельну ділянку з кадастровим номером :02:005:0101, площею 0,5655 га, розташовану в с. Гаврилівка Надвірнянського району Івано-Франківської області.

Нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим № :02:005:0101 становить 9618,43 грн.

09.07.2024 ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Шушкевич С.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 , однак отримала відмову від 26.09.2024, оскільки державний акт на право власності на землю виданий на ім`я батька заявниці ОСОБА_4 , скадкоємицею якого була його дружина - мати заявниці ОСОБА_5 , виданий після смерті батька, а тому немає можливості видати свідоцтво про право на спадщину.

Оскільки іншої можливості реалізувати своє законне право на спадщину ОСОБА_2 не має, тому змушена звернутися до суду із даним позовом.

Стислий виклад позицій сторін:

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Просила суд ухвалити рішення, яким визнати за позивачкою ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку з кадастровим № :02:005:0101 площею 0,5655 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в с. Гаврилівка Надвірнянського району Івано-Франківської області.

Відповідач в підготовче засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, не заперечує проти задоволення позову ОСОБА_2 .

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18.10.2024 по даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Також вказаною ухвалою задоволено клопотання представника позивача-адвоката Голіней Л.Д. про витребування доказів.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14.11.2024 задоволено клопотання представника позивача-адвоката Голіней Л.Д. про витребування доказів.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09.01.2025 по даній справі закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Фактичні обставини, встановлені судом:

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_8 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Гаврилівка Надвірнянського району Івано-Франківської області. У свідоцтві про народження позивача її батьками записані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . 28.09.1991 позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , та у зв`язку із реєстрацією шлюбу змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 ». Вказані обставини підтверджуються копією паспорта громадянина України НОМЕР_1 , виданого 20.05.1997 на ім`я ОСОБА_2 , копією свідоцтва про народження ОСОБА_11 серії НОМЕР_2 від 19.03.1970, копією свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 серії НОМЕР_3 від 28.09.1991 (а.с. 6-7).

Батьки позивача, ОСОБА_4 та ОСОБА_12 , з 14.02.1956 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 (а.с. 8). У шлюбі у них також народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець с. Гаврилівка Надвірнянського району Івано-Франківської області, що підтверджується копією паспорта громадянина України НОМЕР_5 , виданого 06.01.1998 на ім`я ОСОБА_3 (а.с. 44-45).

Таким чином, відповідач ОСОБА_3 є рідним братом позивача ОСОБА_2 .

Батько позивача, ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Гаврилівка Надвірнянського району Івано-Франківської області, про що 12.11.1998 Гаврилівською сільською радою Надвірнянського району Івано-Франківської області складено відповідний актовий запис № 36, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 12.11.1998 (а.с. 9).

17.04.1998 згідно Акту про передачу та прийом земельної частки/паю/ натурі в селі Гаврилівка, ОСОБА_4 , власнику сертифікату ІФ 09-09 № 0024, передано земельну ділянку в натурі в розмірі 0,5606 га (а.с. 10).

В подальшому на підставі рішення 1-ої сесії Гаврилівської сільської ради ІІІ-го скликання від 17.04.1998, на ім`я ОСОБА_4 видано державний акт на право приватної власності на землю № 52 від 10.10.1999 (а.с. 11).

Також право власності ОСОБА_4 земельну ділянку з кадастровим номером :02:005:0101, площею 0,5655 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в с. Гаврилівка Надвірнянського району Івано-Франківської області (а.с. 19-24).

З довідки Переріслянської сільської ради від 17.12.2018 № 2223 вбачається, що ОСОБА_4 на момент смерті проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 . Разом з ним проживали та були зареєстровані його дружина - ОСОБА_5 , дочка - ОСОБА_2 , зять - ОСОБА_6 , та онук - ОСОБА_7 . Заборона та арешт на майно померлого ОСОБА_4 не накладались. Від імені померлого ОСОБА_4 заповіт в Гаврилівській сільській раді не посвідчувався (а.с. 12).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.11.2002, виданого державним нотаріусом Надвірнянської ДНК Дремлюк В.В., ОСОБА_5 прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , а саме грошові вклади, що належали спадкодавцю на підставі ощадних книжок (а.с. 13).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.01.2005, виданого державним нотаріусом Надвірнянської ДНК Дремлюк В.В., ОСОБА_5 прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , а саме 1/4 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , що належали спадкодавцю на підставі свідоцтва про правло власності на нрухоме майно, виданого Гаврилівською сільською радою 10.01.2005 згідно рішення від 09.11.2004 за № 111 (а.с. 67).

Як вбачається з довідкою Переріслянської сільської ради № 237 від 20.06.2024, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , та постійно проживав в АДРЕСА_1 , його дружина ОСОБА_5 вступила в оперативне управління та володіння спадковим майном, що підтверджується спільним проживанням за вказаною адресою, та наявністю в останньої державного акту на право власності приватної власності на землю, виданого на ім`я померлого (а.с. 14).

Матір позивача, ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Гаврилівка Надвірнянського району Івано-Франківської області, про що 01.07.2019 виконкомом Гаврилівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області складено відповідний актовий запис № 43, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 від 01.07.2019 (а.с. 15).

З довідки Переріслянської сільської ради № 835 від 01.07.2019 вбачається, що позивач ОСОБА_2 на день смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , дійсно проживала разом з нею в с. Гаврилівка, і вели спільне господарство (а.с. 16).

Згідно довідки № 66 від 20.06.2024 вбачається, що на день смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , разом з нею проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 , її дочка ОСОБА_2 . За життя ОСОБА_5 була наділена земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю № 52 від 10.10.1999. Від імені померлої ОСОБА_5 у Переріслянській (Гаврилівській) сільській раді посвідчувались заповіти за реєстром № 212 від 13.12.2004, та за реєстром № 66 від 29.07.2016 (а.с. 18).

Як вбачається з долученої до матеріалів справи копії заповіту від 29.07.2016, ОСОБА_5 заповіла усе своє майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, своїй дочці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказаний заповіт цього ж дня посвідчений секретарем виконавчого комітету Гаврилівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області В.Андрусяк (а.с. 17).

Таким чином, після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на спадкове майно, яке належало померлій, а саме на земельну ділянку з кадастровим номером :02:005:0101, площею 0,5655 га, розташовану в с. Гаврилівка Надвірнянського району Івано-Франківської області.

З витягу з Державного земельного кадастру № НВ-024 від 23.08.2024 вбачається, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :02:005:0101, площею 0,5655 га., становить 9618,43 грн. (а.с. 25).

Згідно копії довідки приватного нотаріуса Надвірнянського РНО Івано-Франківської області Шушкевич С.М. від 26.09.2024 за вих. № 02-14/173/2024/512, спадкоємцем майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , є її донька ОСОБА_2 на підставі заповіту, посвідченого секретарем Гаврилівської сільської ради Андрусяк В.І. 29.07.2016 за реєстровим № 66 (а.с. 108).

Після смерті матері ОСОБА_5 , позивач ОСОБА_2 09.07.2024 звернулась до приватного нотаріуса Шушкевич С.М. із заявою про прийняття спадщини за заповітом (а.с. 76).

Постановою приватного нотаріуса Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Шушкевич С.М. від 26.09.2024 за вих. № 02-31/511, позивачу ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_5 , оскільки нотаріусом встановлено, що державний акт на право власності на землю виданий на ім`я батька заявниці ОСОБА_4 , скадкоємицею якого була його дружина - мати заявниці ОСОБА_5 виданий після смерті батька, а тому немає можливості видати свідоцтво про право на спадщину (а.с. 26).

На даний час позивач бажає оформити право власності на спадкову земельну ділянку, яка знаходиться в с. Гаврилівка Надвірнянського району Івано-Франківської області.

Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права:

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1222, 1223 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За змістом ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР в редакції від 18.07.1963 зі змінами, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частинах, діти (в тому числі усиновлені), дружина, батьки (усиновителі) померлого.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (відповідно до ст. 548 цього Кодексу).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 549 цього Кодексу, дією, що свідчить про прийняття спадщини є той факт, якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, а відповідно до ч. 2 цієї статті зазначені дії повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 560 ЦК Української РСР, яка діяла на момент відкриття спадщини, є правом, а не обов`язком спадкоємця.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За змістом ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно зі ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки па підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Однак, видача державного акту після смерті спадкодавця не спростовує факту наявності у нього права власності на ці земельні ділянки і не може бути підставою позбавлення права спадкоємця на спадкове майно. Спадкодавець фактично мав у власності спірні земельні ділянки, оскільки був членом спілки селян за життя, та відповідно був внесений до списків згідно яких виділялися земельні частки громадянам. Зокрема, як це вбачається з п.п. 16, 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на правом власності на землю.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

В абз. 2 п.п. 4.1 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Усі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Отже, право позивача, яке перейшло в порядку спадкування від спадкодавця, не може бути звужено чи обмежено.

Частиною 3 ст. 22 Конституції України визначено, що при ухваленні нових законів або внесенні змін в чинні закони не допускається звуження обсягу та змісту існуючих прав і свобод. Ця норма згідно зі ст. 8 Конституції України має найвищу юридичну силу і є нормою прямої дії, вона не може ігноруватися з тієї причини, що суперечить міжнародному договору або практиці Європейського суду.

Відповідно до п. 6 Перехідних положень ЗК України, громадяни, та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, не може бути позбавлений права переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Отже, в даному випадку позивач, успадкувавши право власності на земельну ділянку, відповідно до Перехідних положень ЗК України, повинен переоформити у встановленому порядку право власності на земельну ділянку.

Громадяни та юридичні особи, відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Згідно з ч. 1 ст. 126 ЗК України в редакції, яка діяла до 01.01.2013, документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт на право власності. Тобто, державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку.

За змістом ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації такого права. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно спадкодавця, спадкоємець має право, згідно з пунктом 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 25.12.2015 № 1127, подати документи, необхідні для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця. Перелік документів передбачений в ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та в Порядку державної реєстрації речових прав нашерухоме майно та їх обтяжень. До них належать: документи, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Підставою для державної реєстрації права власності, відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», є державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею, видані до 01.01.2013. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації згідно з п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 розд. II Порядку вчинення нотаріальних дій, проводиться нотаріусом після подачі документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення"спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку.

Відповідно до п. «г» ст. 81, ч, 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

З 01.01.2013 у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Державний земельний кадастр», правовстановлюючим документом, який посвідчує право власності на земельну ділянку замість державного акта є свідоцтво про право власності на земельну ділянку, у разі набуття права на земельну ділянку в межах норм безоплатного виділення відповідно до ЗКУ, чи витяг із реєстру нерухомого майна та їх обтяжень, у разі переходу права на земельну ділянку від однієї особи до іншої. Чіткий порядок спадкування як за законом, так і за заповітом передбачений Цивільним Кодексом України, Законом України «Про нотаріат». На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14.09.2006 № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розд. X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16.09.2008 № 509-VІ).

Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Процес приватизації землі, розпочався в Україні після прийняття 13.03.1992 Постанови Верховної Ради України № 2200-ХІІ (2200-12) «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі».

Процес приватизації землі розпочинався з передачі її у власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, акціонерним товариствам, створеним на базі колишніх колгоспів, радгоспів та інших державних підприємств на підставі державного акта на право приватної власності на землю з доданим до нього списком осіб, які мали право на одержання своєї частки землі.

На базі колишніх колгоспів, радгоспів, інших сільськогосподарських підприємств були створені колективні сільськогосподарські підприємства, яким землю передано на підставі державного акта на право колективної власності на неї. Таке право на землю отримали всі колишні працівники колгоспів, радгоспів, інших сільськогосподарських утворень, пенсіонери, які стали членами новостворених колективних сільськогосподарських підприємств,. Кожному з них належала частка (пай), кожен набув право при бажанні отримати її для самостійного господарювання, створення селянського (фермерського) господарства, передачі в оренду або залишення своєї частки землі у колективній власності членів колективних сільськогосподарських підприємств на умовах оренди (Практика розгляду судами земельних спорів Верховного Суду України. Узагальнення судової практики від 01.09.2003).

Як вбачається з матеріалів справи, 17.04.1998 згідно Акту про передачу та прийом земельної частки/паю/ натурі в селі Гаврилівка, ОСОБА_4 , власнику сертифікату ІФ 09-09 № 0024, передано земельну ділянку в натурі в розмірі 0,5606 га.

Таким чином батько позивача, ОСОБА_4 фактично набув право власності на передану йому земельну ділянку відповідно до діючого на той час законодавства.

Матір позивача, ОСОБА_5 , вступивши в оперативне управлення спадковим майном після смерті чоловіка ОСОБА_4 , факти прийняла спадщину після смерті останнього, однак належним чином не оформила право власності на належну померлому земельну ділянку.

Позивач ОСОБА_2 відповідно до вимог ст.ст. 1222, 1223 ЦК України є спадкоємцем майна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , за заповітом на належну їй земельну ділянку з кадастровим номером :02:005:0101, площею 0,5655 га, що знаходиться в с. Гаврилівка Надвірнянського району Івано-Франківської області.

Після смерті матері ОСОБА_5 , позивач ОСОБА_2 09.07.2024 звернулась до приватного нотаріуса Шушкевич С.М. із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Однак постановою приватного нотаріуса Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Шушкевич С.М. від 26.09.2024 за вих. № 02-31/511, позивачу ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_5 , оскільки нотаріусом встановлено, що державний акт на право власності на землю виданий на ім`я батька заявниці ОСОБА_4 , скадкоємицею якого була його дружина - мати заявниці ОСОБА_5 виданий після смерті батька, а тому немає можливості видати свідоцтво про право на спадщину.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне..

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання до суду позовної заяви про визнання права власності на спадкове майно з ціною позову 9618,43 грн., позивачем відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір» сплачено судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп., що підтверджується платіжною інструкцією від 13.10.2024 (а.с. 5).

Разом з тим позивачем не заявлялась вимога про відшкодування їй судових витрат, тому судом не вирішувалось питання про розподіл судових витрат.

Висновок суду:

На підставі вище наведеного суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, та визнання за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку з кадастровим № :02:005:0101, площею 0,5655 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в с. Гаврилівка Надвірнянського району Івано-Франківської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Гаврилівка Надвірнянського району Івано-Франківської області.

На підставі ст.ст. 392, 1216-1218, 1222, 1223, 1228, 1268, 1270 ЦК України, ст.ст. 529, 548, 549, 560 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст. 78, 81, 116, 125, 126, 131, 152 п.п. 1, 6, 16, 17 розд. X «Перехідні положення» ЗК України, ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 258, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно - задовільнити.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_8 , право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:005:0101, площею 0,5655 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в с. Гаврилівка Надвірнянського району Івано-Франківської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Гаврилівка Надвірнянського району Івано-Франківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП НОМЕР_9 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 07.02.2025.

Суддя Міськевич О.Я.