Провадження №2/592/561/25

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м.Суми у складі: головуючого судді Котенко О.А., за участю секретаря судового засідання Перев`язки К.А., представника позивача адвоката Смирнової О.Л., розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради, третя особа Сумська міська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом і обґрунтовує його тим, що її батько ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Факт її родинних відносин з батьками підтверджується її свідоцтвом про народження, в подальшому вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 і змінила прізвище на « ОСОБА_5 ». Після смерті батька ОСОБА_2 залишалось спадкове майно - домоволодіння по АДРЕСА_1 , а також присадибна земельна ділянка площею 0,05 га. Після смерті свого чоловіка - її батька ОСОБА_2 мати прийняла спадщину фактично, оскільки постійно проживала з ним. Вказані обставини встановлені рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 18.03.2005 року і згідно вказаного рішення суду ОСОБА_3 оформила свої права на домоволодіння. Після смерті матері позивач ОСОБА_1 оформила спадкові права па житловий будинок з відповідними господарськими будівлями і спорудами в нотаріальному порядку і отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.05.2024 року. Спадщину у вигляді земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,05 га за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала батьку ОСОБА_2 , мати ОСОБА_3 хоча і прийняла фактично, але не оформила. Після смерті матері вона, як її донька є спадкоємицею за законом. З приводу оформлення своїх спадкових прав на земельну ділянку вона звернулася до Сумської міської державної нотаріальної контори, але постановою державного нотаріуса Охріменко О.І. від 25.04.2024 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку загальною площею 0,05 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , її було відмовлено, оскільки позивачем не були подані документи, що посвідчують право власності - державний акт на вказану земельну ділянку. Державним реєстратором прав на нерухоме майно виконавчого комітету Сумської міської ради Сумської області Куць С.М. 02 квітня 2024 року за №7238223 також було видане Рішення про відмову у проведенні реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_3 , оскільки не було подано документ, передбачений ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що підтверджує набуття права власності. Згідно з Архівним витягом з рішення Сумської міської ради від 17 лютого 1994 року за №70 «Про передачу у приватну власність земель», виданого виконавчим комітетом Сумської міської ради 06 жовтня 2023 року за №1858, земельна ділянка площею 0,05 га за адресою: АДРЕСА_1 (додаток №25) була передана у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель батьку ОСОБА_2 . За даними технічного паспорта від 13.06.2023 року житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 був побудований в 1960 померлим ОСОБА_2 . Таким чином ОСОБА_2 використовував земельну ділянку для обслуговування житлового будинку за життя. Після оформлення спадкових прав ОСОБА_3 у технічний паспорт були внесені зміни і вона продовжувала використовувати цю земельну ділянку згідно плану присадибної ділянки. Оскільки земельна ділянка площею 0,05 га надавалася ОСОБА_2 у приватну власність у 1994 році, тому з огляду на положення статті 58 Конституції України у вирішенні питання про набуття прав на неї потрібно керуватися чинним на той час законодавством. Питання набуття та передачі у власність земельної ділянки громадянам станом на 17.02.1994 року було врегульовано ЗК України (у редакції Закону України від 13 березня 1992 року №2196-ХН. далі - ЗК України 1992 року). Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» Порядком передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України, затвердженим наказом Державною комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року №10. Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №15/92 «Про приватизацію земельних ділянок» було встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Статтею шостою цього ж Декрету було зупинено дію частини другої статті 17 і статті 23 Земельного кодексу України (в редакції 1992 року), якими передбачалося, що право власності виникає лише з дня видачі та державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку. Однак дія цих статей Земельного кодексу (в редакції1992 pоку) зупинялася лише для громадян України при передачі їм безоплатно у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених цим Кодексом. Отже, якщо у громадянина була у користуванні земельна ділянка для ведення будівництва і обслуговування житлового будинку, то з дня прийняття цього рішення радою у такого громадянина вже по суті виникло право власності на земельну ділянку. І якщо такий громадянин помер, не отримавши державного акта па право власності на земельну ділянку, його спадкоємці мають право виготовити вже на себе державний акт. Враховуючи викладене, позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,05 га, кадастровий помер :12:024:0002, за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після її матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Смирнова О.Л. позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала повністю з зазначених підстав, просила їх задовольнити.

В судове засідання представник відповідача Сумської міської ради не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відзив на позовну заяву ОСОБА_1 не подали.

Представник третьої особи Сумська міська державна нотаріальна контора в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Ухвалою суду від 17.12.2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 10.01.2025 року витребувана з Сумської міської державної нотаріальної контори (40022 м.Суми, пр-т Шевченко,3) копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . .

Ухвалою суду від 31.01.2025 року закрито підготовче провадження та призначена справа до судового розгляду по суті.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача адвоката Смирнової О.Л., дослідивши докази у справі, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав:

Суд установив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.7). ІНФОРМАЦІЯ_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.8).

Факт родинних відносин позивачки ОСОБА_1 з батьками підтверджується свідоцтвом про народження заявниці (а.с.9). 02.08.1975 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , та змінила прізвище на « ОСОБА_5 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 від 02.08.1975 року (а.с.10).

Після смерті батька позивачки ОСОБА_2 залишалось спадкове майно -домоволодіння по АДРЕСА_1 , а також присадибна земельна ділянка площею 0,05 га, що підтверджується архівним витягом з Рішення Виконавчого комітету Сумської міської Ради народних депутатів України №70 від 17.02.1994 року (а.с.15).

Після смерті батька позивачки ОСОБА_2 мати позивачки ОСОБА_3 прийняла спадщину фактично, оскільки постійно проживала з ним. Відповідно до рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 18.03.2005 року визнано за ОСОБА_3 право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті її чоловіка ОСОБА_2 .

Вказані обставини підтверджуються рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 18.03.2005 року (а.с.12) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.12).

Після смерті матері позивачки ОСОБА_1 оформила спадкові права на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями і спорудами в нотаріальному порядку і отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.05.2024 року (а.с.13).

Спадщину у вигляді земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,05 га за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала батьку ОСОБА_2 , мати ОСОБА_3 хоча і прийняла фактично, але не оформила.

Після смерті матері позивач ОСОБА_1 як її донька є спадкоємицею за законом першої черги.

З приводу оформлення своїх спадкових прав на земельну ділянку позивач ОСОБА_1 звернулася 28.06.2020 року до Сумської міської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3 .

Згідно з спадковою справою, заведеною Сумською міською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_3 , з заявою про прийняття спадщини звернулася позивачка ОСОБА_1 . Донька ОСОБА_3 ОСОБА_6 звернулася до Сумської міської державної нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 (а.с.67-104).

Постановою державного нотаріуса Сумської міської державної нотаріальної контори Охріменко О.І. від 25.04.2024 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на земельну ділянку загальною площею 0,05 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , було відмовлено, оскільки позивачем не були подані документи, що посвідчують право власності - державний акт на вказану земельну ділянку. (а.с.16).

Державним реєстратором прав на нерухоме майно виконавчого комітету Сумської міської ради Сумської області Куць С.М. 02 квітня 2024 року за №7238223 видано рішення про відмову у проведенні реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_3 , оскільки не було надано документ, що підтверджує набуття спадкодавцем ( ОСОБА_3 ) права власності на заявлене майно (а.с.17).

Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно з пунктом 7 Розділу X «Перехідні положення» ЗК України 2001 року громадяни, які одержали у власність, у тимчасове користування, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше чинним законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

У частині першій статті 81 ЗК України визначено способи набуття громадянами права власності на земельні ділянки. Зокрема, згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, на підставі прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі на земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування.

Частиною1 ст.81 ЗК України визначено способи набуття громадянами права власності на земельні ділянки. Зокрема, згідно з пунктом «г» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки па підставі прийняття спадщини.

Згідно з Архівним витягом з рішення Сумської міської ради від 17 лютого 1994 року за №70 «Про передачу у приватну власність земель», виданого виконавчим комітетом Сумської міської ради 06 жовтня 2023 року за №1858 вбачається, що земельна ділянка площею 0,05 га за адресою: АДРЕСА_1 (додаток №25) була передана у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель батьку позивачки - ОСОБА_2 (а.с.15).

З технічного паспорта від 13.06.2023 року вбачається, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 був побудований в 1960 році померлим ОСОБА_2 (а.с.20-24).

Таким чином ОСОБА_2 використовував земельну ділянку для обслуговування житлового будинку за життя. Після оформлення спадкових прав ОСОБА_3 у технічний паспорт були внесені зміни і вона продовжувала використовувати цю земельну ділянку згідно плану присадибної ділянки по АДРЕСА_1 .

Оскільки земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,05 га, кадастровий помер :12:024:0002, за адресою: АДРЕСА_1 , надавалася ОСОБА_2 у приватну власність у 1994 році, тому з огляду на положення статті 58 Конституції України у вирішенні питання про набуття прав на неї потрібно керуватися чинним на той час законодавством.

Питання набуття та передачі у власність земельної ділянки громадянам станом на 17.02.1994 року було врегульовано ЗК України (у редакції Закону України від 13 березня 1992 року №2196-ХІІ, далі - ЗК України 1992 року), Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (далі - Декрет №15-92), Порядком передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України, затвердженим наказом Державною комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року №10 (далі - Порядок від 15 лютого 1993 року №10).

Так, згідно зі статтею 6 ЗК України 1992 року громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва. Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно.

Відповідно до статті 17 ЗК України 1992 року передача у власність земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно зі статтею 56 ЗК України 1992 року, що була раніше надана громадянину, провалилася сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки.

Згідно зі статтями 22 ЗК України 1992 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Відповідно до статті 23 ЗК України 1992 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №15/92 «Про приватизацію земельних ділянок» було встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Статтею шостою цього ж Декрету було зупинено дію частини другої статті 17 і статті 23 Земельного кодексу України (в редакції 1992 року), якими передбачалося, що право власності виникає лише з дня видачі та державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку.

Однак дія цих статей Земельного кодексу (в редакції1992 pоку) зупинялася лише для громадян України при передачі їм безоплатно у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених цим Кодексом. Отже, якщо у громадянина була у користуванні земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель, то з дня прийняття цього рішення радою у такого громадянина вже по суті виникло право власності на земельну ділянку. І якщо такий громадянин помер, не отримавши державного акта па право власності на земельну ділянку, його спадкоємці мають право виготовити вже на себе державний акт.

Отже, враховуючи зміст та конструкцію пункту 3 зазначеного Декрету №15-92, право на земельні ділянки, які передавалися у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських споруд в порядку цього Декрету, виникало не з моменту отримання відповідного державного акта та після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а момент виникнення такого права пов`язувався з внесенням відповідного запису у земельно-кадастрові документи, посвідченого відповідною радою народних депутатів. Згідно з Розділом VII «Прикінцеві та перехідні положення» закону України «Про державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Наведене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі №574/888/17.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими і вважає необхідним визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, площею 0,05га, кадастровий номер :12:024:0002 за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Керуючись ст. 2,12,13,76-81,137,141,259,263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, площею 0,05га, кадастровий номер :12:024:0002 за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Сумського апеляційного суду. При оголошенні вступної та резолютивної частини судового рішення апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ;

Відповідач: Сумська міська рада м.Суми, майдан Незалежності,2, .

Повне рішення суду складено 07.02.2025 року.

Суддя О.А. Котенко