Справа № 349/1507/24
Провадження № 2/349/33/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 лютого 2025 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області

у складі головуючого судді Гаврилюк О.О.

з участю секретаря судового засідання Гошко І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу №349/1507/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільно набутого майна у шлюбі,

учасники судового провадження:

представник позивача адвокат Микитчин П.С.

представник відповідачки адвокат Бабій І.М.

( у режимі відеоконференції)

встановив:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Микитчин П.С., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив поділити між ними нерухоме майно - домоволодіння,що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 і нежиле приміщення, магазин, що розташований за адресою АДРЕСА_2 , які є їх спільною сумісною власністю подружжя та визнати за кожним з них право власності по 1/2 частині на зазначене нерухоме майно.

В обгрунтування позову зазначено, що сторони по справі з 15 квітня 1995 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі судового рішення від 11 лютого 2019 року, яке набуло законної сили 14 березня 2019 року. За час перебування у зареєстрованому шлюбі за рахунок спільних грошових коштів, на підставі договорів купівлі продажу від 29 травня 2006 року і 24 січня 2007 року ними було придбано нерухоме майно: домоволодіння,що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 і нежиле приміщення, магазин, що розташований за адресою АДРЕСА_2 . Право власності на нерухоме майно зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_2 . Дійти взаємної згоди з відповідачкою про добровільний поділ майна йому не вдалося.

Зазначає, що домоволодіння і нежитлове приміщення є спільною сумісною власністю подружжя, на підставі ст. 60, 69, ч.1 ст.70 СК України просив визнати за ним право власності на частини цього нерухомого майна.

Відповідачка не подала відзиву на позовну заяву.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Микитчин П.С. позов підтримав повністю з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідачки - адвокат Бабій І.М. у судовому засіданні позову не визнала. Зазначила, що нерухоме майно, яке позивач вважає спільною сумісною власністю подружжя, було придбано за особисті кошти її довірительки. З цих підстав просила у позові відмовити повністю.

Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та справу призначено до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін.

Ухвалою судді від 07 листопада 2024 року задоволено клопотання представника відповідачки про участь у судовому засіданні в режимі відеокоонференції.

За клопотанням представників сторін суд відкладав розгляд справи з метою укладення між стороними мирової угоди, однак домовленості щодо врегулювання спору на основі взаємних поступок не було досягнуто.

За ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2019 року, яке набрало законної сили 14 березня 2019 року шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - розірвано.

Зі змісту судового рішення встановлено, що сторони по спарві перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 квітня 1995 року по 14 березня 2019 року.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за ОСОБА_2 на праві приватної власності в цілому зареєстроване домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 . Підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу від 29 травня 2006 року, посвідчений Рогатинською державною нотаріальною конторою, дата прийняття рішення про державну реєстрацію - 26 січня 2007 року, реєстраційний номер 1143469.

За Інформацією з Державногореєстру речових прав не нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за ОСОБА_2 на праві приватної власності в цілому зареєстроване нежиле приміщення, магазин за адресою АДРЕСА_2 . Підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу від 24 січня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Дзерою Л.О., дата прийняття рішення про державну реєстрацію - 26 січня 2007 року, реєстраційний номер 10964409.

Статтею 4 ЦПК України та статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ст. 13, 77, 81 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При вирішенні вказаного спору між сторонами з приводу спірних правових відносин суд керується нормами Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України, оскільки вони стосуються права власності на майно, набуте за час шлюбу.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини 4 якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом.

Нормами частин 1,3 статті 355 ЦК України визначено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Норми Сімейного кодексу України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна (майно, яке належить подружжю на праві спільної власності та майно, яке є особистою приватною власністю кожного з них).

Відповідно до положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту ( ч.1 ст. 61 СК України).

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст. 69 СК України)

За ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значенн ( ч.1 ст. 71 СК України).

У пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб ( ч.4 ст. 65 СК України).

Отже, спільне майно подружжя за відсутності домовленості між ними слід ділити порівну, з урахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя.

Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18), від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Частиинами 2,4 статті 65 СК України визначено, що при укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №725/1776/18, факт придбання спірного майна в шлюбі є безумовною підставою для віднесення його до спільної сумісної власності.

Стороною відповідача не доведено належними доказами, що нерухоме майно - домоволодіння, нежитлове приміщення придбано виключно за кошти відповідачки.

Таким чином це нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності сторін по справі та підлягає поділу між ними порівну шляхом визнання за кожним права власності на 1/2 його частини.

Керуючись ст.259, 263-265 ЦПК України,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільно набутого майна у шлюбі - задовольнити.

У порядку поділу спільного сумісного майна колишнього подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на:

- 1/2 частину домоволодіння,що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частину нежилого приміщення, магазину, що розташований за адресою АДРЕСА_2 .

У порядку поділу спільного сумісного майна колишнього подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на:

- 1/2 частину домоволодіння,що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частину нежилого приміщення, магазину, що розташований за адресою АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя О.О.Гаврилюк

Повне рішення суду складено 12 лютого 2025 року.