УХВАЛА

06 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 742/650/21

провадження № 61-332ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Карпенко Віктор Константинович, на постанову Чернігівського апеляційного суду від 11 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому з урахуванням уточнень просив:

- встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_5 з 16 грудня 1996 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати спільною сумісною власністю квартиру АДРЕСА_1 , з визначенням за ОСОБА_1 1/2 її частки;

- визнати особистою власністю автомобіль марки ВАЗ 210934, номер кузова НОМЕР_1 , 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , за ОСОБА_1

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області рішенням від 15 квітня 2024 року позовні вимоги задовольнив частково. Встановив факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , як чоловіка та жінки без шлюбу, а саме в період з 1996 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнав спільною сумісною власністю подружжя автомобіль марки ВАЗ 210934, номер кузова НОМЕР_1 , 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2 .

Визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля марки ВАЗ 210934, номер кузова НОМЕР_1 , 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2 . В іншій частині вимог відмовив. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області додатковим рішенням від 09 липня 2024 року задовольнив частково заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Карпенка В. К., представника відповідачів - адвоката Зарічної Л. А. про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат.

Стягнув з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 5 000 грн з кожного в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині його заяви відмовив.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по 5 000 грн на кожного в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині їх заяви відмовив.

Чернігівський апеляційний суд постановою від 11 грудня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнив.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 квітня 2024 року скасував.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності відмовив.

Додаткове рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 липня 2024 року скасував.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_2 по 5 000 грн кожній витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 3 405,00 грн судового збору та 6 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

09 січня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Карпенко В. К., через систему «Електронний суд», подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Чернігівського апеляційного суду від 11 грудня 2024 року в указаній вище справі.

Верховний Суд ухвалою від 13 січня 2025 року касаційну скаргу залишив без руху та надав строк для усунення недоліків.

23 січня 2025 року до Верховного Суду, на виконання вимог ухвали, від представника ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги, до якої додано докази на підтвердження ціни позову, яка становить 163 518,21 грн.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції Українисеред основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексупозбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

22 листопада 2023 року Конституційний Суд України у рішенні у справі № 10-р(II)/2023 визнав пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України таким, що відповідає Конституції України (є конституційним).

Конституційний Суд України керувався тим, що у касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених ЦПК України(абзац четвертий пункту 7.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023). Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом первісного позову у цій справі є вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності, ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2025 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн) та становить 163 518,21 грн.

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку.

Таким чином, обставин, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу rаtione valoris(ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості «Brualla Gomezde laTorre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «LevagesPrestations Servicesv. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «BruallaGomez dela Torrev. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (пункт 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судове рішення, що згідно положень ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Карпенко Віктор Константинович, на постанову Чернігівського апеляційного суду від 11 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко