ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 січня 2025 року

м. Харків

справа № 642/1535/24

провадження № 22-ц/818/276/25

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Волобуєва О.О.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2024 року у складі судді Ольховського Є.Б.,-

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» ( надалі ТОВ) звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості у розмірі 120365 грн та просило вирішити питання про стягнення судових витрат у вигляд судового збору у розмірі 3028 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 25 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №/2, шляхом підписання електронним підписом, відповідно до якого позичальнику надано кредит в розмірі 10 000 грн, строк користування кредитом 30 днів, строк дії договору - 3 роки, відсоткова ставка 1,75 за один день користування кредитом, ОСОБА_1 зобов`язалась повернути кредит в строки, указані у договорі. 11.02.22 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу №11.02.22, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Божників, у тому числі за договором про надання фінансового кредиту №/2 від 26.10.20. В наступному ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Ценрт» відповідно до Договору про відступлення права вимоги №10-01/23 від 10.01.23, в тому числі у тому числі за договором про надання споживчого кредиту фінансового кредиту №/2 від 26.10.20.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договором №/2 від 26.10.20 року в розмірі 120 365 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 грн 00 коп та витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач надав суду належні та допустимі докази набуття права вимоги до відповідача за договором кредиту. Оскільки відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, заборгованість за договором у добровільному порядку не погасив, тому вона підлягає стягненню у заявленому у позові розмірі. Враховуючи складність справи та її значення для сторони судом зменшено суму витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зазначає, що позивачем не доведено факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів від ТОВ «Інфінанс». Також не доведено набуття ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до відповідачки. Посилається на те що суд не перевірив розрахунок заборгованості та не врахував, що в супереч вимог закону та правових висновків Верховного Суду відповідачці були нараховані відсотки поза межами строку кредитування.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 25.12.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФІНАНС» та Позичальником, яким є ОСОБА_1 на підставі Заявки-анкети №3402414 на умовах Пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики, що акцептована Відповідачем, шляхом підписання електронним підписом Відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 Цивільного Кодексу України), було укладено Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/2.

Відповідно до умов викладених в Оферті, Пропозиція (Оферта), Акцепт оферти, Правила та Заявка-анкета становлять єдиний документ - Договір.

Відповідно до умов Договору позики Позичальнику надано кредит в розмірі 10 000,00 грн., строк користування кредитом - 30 днів, строк дії Договору - 3 роки, відсоткова ставка - 1,75 % за один день користування кредитом. Генерація і надсилання одноразового ідентифікатора, використаного для підписання Заявки і, відповідно, укладення Договору здійснюється наступним чином: клієнт на веб-сайті натискає відповідну кнопку для підписання заявки/договору, силами програмного забезпечення генерується одноразовий ідентифікатор ключа для підписання, доступу до якого працівники товариства не мають. Вказаний ключ автоматично через АРІ-сервіс надсилається на телефонний номер Клієнта, верифікований в його Особистому кабінеті.

Пропозиція (Оферта) на отримання кредиту згідно Заявки-анкети підписаної Позичальником, електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифкатор підписаного особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений Позичальником в особистому кабінеті на сайті Кредитодавця.

Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання Договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем (ТОВ «Інфінанс») було перераховано грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн.

Підписанням Акцепт оферти Відповідач, також підтвердив, що він повністю ознайомився з усіма його умовами, в тому числі з Правилами та йому було надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.

Правилами надання коштів у позику, передбачено що Договір позики укладається в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається Позичальник у відповідності до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за допомогою Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

11.02.22 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу №11.02.2022, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Божників, у т.ч. Договору позики №/2 від 26.10.2020.

Відповідно до п. 6.1. Договору факторингу №11-02/22 від 11 лютого 2022 року оформлення відступлення Права вимоги відбувається в такому порядку:

За цим Договором Клієнт відступає, а Фактор приймає Право вимоги.

Реєстр Боржників в електронному вигляді (Додаток № 1) передається Фактору за Актом приймання-передавання Реєстру Боржників в електронному вигляді (Додаток № 2) не пізніше наступного робочого дня після здійснення повного Фінансування на користь Клієнта відповідно до Розділу 7.

Реєстр Боржників (Додаток № 3) передається Фактору за Актом приймання- передавання Реєстру Боржників (Додаток № 4) не пізніше наступного робочого дня після здійснення повного Фінансування на користь Клієнта відповідно до Розділу 7.

Право вимоги переходить до Фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами Акту приймання-передавання Реєстру Боржників (Додаток № 2) який є підтвердженням передачі Фактору права грошової вимоги до Боржників, після чого Фактор стає новим кредитором но відношенню до Боржників стосовно переданого Права вимоги.

З моменту переходу до Фактора Права вимоги, відповідно до умов п.6.1 цього Договору, всі гарантії, надані Боржниками щодо погашення їх грошових зобов`язань перед Клієнтом (у разі наявності), стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору.

Згідно платіжного доручення від 111.02.2021 ТОВ «Вердикт Капітал» сплатив ТОВ «Інфінанс» за договором факторингу 633175,18 грн (а.с. 27).

На підтвердження права грошової вимоги до позовної заяви долучено витяг із Додатку № 3, реєстру боржників в якому за порядковим номером 1711 міститься посилання на відповідача, номер кредитного договору та суму боргу (а.с. 30).

ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Ценрт» відповідно до Договору про відступлення права вимоги №10-01/23 від 10.01.23, в тому числі у т.ч. Договору позики № /2 від 26.10.2020.

Згідно з наданим розрахунком кредитна заборгованість відповідача станом на 08.03.24 складає 266025 грн, з яких: 10 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 256 025 грн- заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги.

Проте позивач, враховуючи принцип розумності, справедливості, співмірності і пропорційності, просив стягнути заборгованість у розмірі 120 365 грн, з яких: 10 000 грн -заборгованість за тілом кредита, 110 365 грн - заборгованість за відсотками.

Предметом судового розгляду є стягнення заборгованості за договором позики, укладеним в електронній формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав встановлених ст.11 ЦК України, зокрема з договорів.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».

Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчила свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «ІНФІНАНС» перебувають в загальному доступі, опубліковані на сайті товариства.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до Довідки про ідентифікацію, клієнт ОСОБА_1 26.10.2020 отримала одноразовий ідентифікатор: 7j0g6z за допомогою якого підписано договір № /2 від 26 жовтня 2020 року.

Виходячи з вищевикладеного суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що договір укладений в електронній формі у спосіб, визначений законом, адже такий договір містить електронний підпис відповідача одноразовим ідентифікатором, що прирівнюється до власноручного підпису позичальника, що повністю відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та засвідчує волю відповідача на укладання договору на погоджених умовах.

Своїм підписом на договорі відповідач підтвердила, що ознайомлена з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати.

Поряд з цим, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений.

Зазначений висновок відповідає правовому висновку викладеному Верховним Судом в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Тобто, підставою для заміни сторони, а саме процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, у наслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом.

Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора.

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Такі висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18.

Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 761/33403/17 (провадження № 61-12551св20).

Згідно з частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом першої інстанції встановлено, що відступлення (продаж) прав вимоги та майнових прав за договором від 26 жовтня 2020 року не суперечить статті 514 ЦК України та доводиться належними та допустимими доказами.

Наявність в матеріалах справи підписаного реєстру боржників та оплату за договором факторингу, що відповідно до вимог п. 6.1 договору свідчить про набуття ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за Договором кредиту відносно боржниці ОСОБА_1 .

Виходячи з вищевикладеного судова колегія відхиляє доводи апелянта щодо не доведеності переходу права грошової до відповідача від Інфінанс до ТОВ.

Судова колегія погоджується з висновком суду про те, представником відповідача безпідставно заперечується факт укладання ОСОБА_1 кредитного договору та не отримання нею на емітовану картку НОМЕР_1 кредитних коштів, оскільки це спростовується змістом паперової копії електронного договору так і даними копії квитанції про зарахування на карту коштів 25.12.2020 року у розмірі 10000 грн ( т. 1 а.с. 6,21-22).

Посилання представника апелянта на те, що відсотки нараховані поза межами строку кредитування є безпідставними.

Відповідно до умов Договору позики Позичальнику надано кредит в розмірі 10000,00 грн, строк користування кредитом - 30 днів, строк дії Договору - 3 роки, відсоткова ставка - 1,75 % за один день користування кредитом.

Укладений між сторонами договір розрізняє строк користування кредитом (траншем), який становить 18 днів та строк дії Договору 36 міс (3 роки), протягом якого кредитодацець мав право нараховувати та стягувати з позичальника відсотки за кожен день користування кредитом у розмірі 1,75% в межах дії договору.

Таким чином доводи апелянта, що договір дійсний лише 30 днів суперечать змісту умов договору /2 від 26 жовтня 2020 року.

На підставі належних та допустимих доказів судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором порушила, своєчасно грошові кошти не повернула внаслідок чого у неї виникла заборгованість у розмірі 10 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 256 025 грн заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 10.01.2023, проте позивачем з принципу розумності та справедливості заявлено суму до стягнення 120365, 00 грн, що підлягає стягненню на користь позивача у межах заявлених позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд повно та всебічно встановив обставини у справі та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову у межах позовних вимог. Доводи апеляційної скарги зроблених судом висновків не спростовують.

Тому судова вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Григоренка Андрія Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.Ю.Тичкова

Судді: О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення складено 30 січня 2025 року