Дата документу 28.01.2025 Справа № 333/9745/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 333/9745/23 Головуючий у І інстанції: Варнавська Л.О.
Провадження № 22-ц/807/290/25 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кочеткової І.В.,

Кухаря С.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Рабушка Вячеслава Степановича на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2024 року про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 в особі представника адвоката Рабушка Вячеслава Степановича про перегляд заочного рішення у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від17 квітня 2024 рокупозов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 заборгованість за договором купівлі-продажу металопластикових виробів із розстрочкою платежу від 20.08.2021 в розмірі 155330,70 гривень, з яких: 9400 гривень основний борг за Договором; 141094 гривні пеня; 4638,70 гривень 24% річних. Також стягнуто 1553,30 гривень судового збору.

09 листопада 2024 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Рабушка В.С. через підсистему «Електронний суд» звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення.

В обґрунтування заяви зазначено, що з повним текстом заочного рішення представник ОСОБА_1 адвокат Рабушко В.С. ознайомився тільки 22.10.2024 в системі ЄСІТС «Електронний суд». Місце проживання заявниці знаходиться на території Мелітопольської міської територіальної громади Запорізької області, вся територія якої є окупованою.

У зв`язку з недоступністю до засобів поштового зв`язку, блокуванням інтернету на непідконтрольній українським органам влади території, ОСОБА_1 не мала можливості отримувати та відправляти кореспонденцію. Ця обставина є причиною неявки у судове засідання. Відповідно і заочне рішення суду не було вручене ОСОБА_1 у день його проголошення з вищезазначених причин. Заявиця не має можливості відслідковувати інформацію на сайті судової влади України.

ОСОБА_1 в особі представника адвоката Рабушка В.С. також зазначала, що має намір надати разом з відзивом заперечення щодо розрахунку позивача. Вважає нарахований розмір відсотків в 141094 грн несправедливим та таким, що не відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів. Такий надмірний розмір відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач як споживач, тим самим порушує її права споживача, тому вимога позивача про стягнення цієї суми заборгованості за відсотками, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим ст. 3 п. 6, ст. 509 ч. 3 та ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем, а наявність у позивача можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення як засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2024 року заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Рабушка В.С. про перегляд заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від17 квітня 2024 рокув цій справі залишено без розгляду.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Рабушка В.С. через підсистему «Електронний суд»подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2024 року скасувати та направити заяву про перегляд заочного рішення до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що прийнявши заяву відповідача про перегляд заочного рішення своєю ухвалою від 12.11.2024, суд першої інстанції здійснив аналіз відповідності цієї заяви положенням ст. 284, 285 ЦПК України, та відповідно до ч. 1 ст. 286 ЦПК України, призначив її до розгляду, тобто відповідач виконав всі вимоги ст.285 ЦПК України, а суд погодився з обставинами, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і доказами про це. Тому, після прийняття заяви та призначення її до розгляду, суд першої інстанції не мав процесуальних підстав для залишення такої заяви без розгляду.

Крім того, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Рабушка В.С. зазначала про помилковість висновку суду першої інстанції щодо пропуску строку для звернення з заявою про перегляд заочного рішення, оскільки з повним текстом заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від17 квітня 2024 рокупредставник ОСОБА_1 ознайомився тільки 22 жовтня 2024 року в системі ЄСІТС «Електронний суд», а з заявою про його перегляд звернувся також засобами електронного суду 09 листопада 2024 року.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечує проти доводів ОСОБА_1 , зазначає, що тримав відповідь від Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області №75173-5-26.1 від 05.08.2024 в якій зазначено, що 18.07.2024 від ОСОБА_1 до Відділу надійшла заява про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій. Зазначена заява надійшла на електронну пошту відділу, підписана електронним цифровим підписом. Отже, дані щодо того, що боржник ОСОБА_1 дізналася про заочне рішення суду тільки в кінці вересня 2024 року, які надані представником відповідача до суду є недостовірними та такими, що вводять суд в оману. Про винесене рішення ОСОБА_1 було відомо принаймні з 18.07.2024, тобто з дати надходження від неї заяви про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржувану ухвалу без змін.

27 січня 2025 року до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_2 про розгляд справи за його відсутності.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Рабушко В.С. наполягав на задоволенні апеляційної скарги, скасуванні оскаржуваної ухвати та направленні справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити з огляду на таке.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до положень частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржувана ухвала суду не відповідає з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1995 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Аналогічні висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Залишаючи заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Рабушка В.С. про перегляд заочного рішення без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що заявниця пропустила строк для звернення до суду з такою заявою і не подала суду заяви про його поновлення.

Однак, колегія суддів вважає такий висновок помилковим та таким, що не відповідає нормам процесуального права.

Так, апеляційний суд встановив та підтверджено матеріалами справи, що заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від17 квітня 2024 року позов ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостізадоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 заборгованість за договором купівлі-продажу металопластикових виробів із розстрочкою платежу від 20.08.2021 в розмірі 155330,70 гривень, з яких: 9400 гривень основний борг за Договором; 141094 гривні пеня; 4638,70 гривень 24% річних. Також стягнуто 1553,30 гривень судового збору.

Так, колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять належних доказів отримання ОСОБА_1 копії повного тексту зазначеного рішення.

Натомість матеріалами справи підтверджено, що 17 жовтня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Рабушко В.С. засобами електронного суду звернувся до суду з заявою ознайомлення з матеріалами справи, доступ до якої він отримав 22 жовтня 2024 року в підсистемі «Електронний суд».

09 листопада 2024 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Рабушка В.С. через підсистему «Електронний суд» звернулась до місцевого суду з заявою про перегляд заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від17 квітня 2024 року, яка зареєстрована судом 11 листопада 2024 року.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2024 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Рабушка В.С. про перегляд заочного рішення та призначено судове засідання з повідомленням учасників справи, під час постановлення якої, зокрема, зазначено: «Адвокат Рабушко В.С. ознайомився із вказаним рішенням 22.10.2024 через систему ЄСІТС «Електроний суд».11.11.2024 адвокат Рабушко В.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення від 17.04.2024 у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Відповідно до ч. 2 ст. 284 ЦПК України, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Заява про перегляд заочного рішення відповідно до ч. 1 ст. 284 ЦПК України, підсудна Комунарському районному суду м. Запоріжжя, по формі і змісту відповідає вимогам статті 285 ЦПК України. Підстави для залишення заяви без руху або її повернення відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 286 ЦПК України, прийнявши належно оформлену заяву про перегляд заочного рішення, суд невідкладно надсилає її копію та копії доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи. Одночасно суд повідомляє учасникам справи про дату, час і місце розгляду заяви».

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (стаття 284 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду заяви про перегляд заочного рішення).

Форму заяви про перегляд заочного рішення, вимоги до її змісту, підписання, додатків, кількості копій визначають частини перша - сьома статті 285 ЦПК України. До неналежно оформленої заяви про перегляд заочного рішення застосовуються положення статті 185 цього кодексу (частина восьма статті 285 ЦПК України), яка регламентує порядок залишення позовної заяви без руху та її повернення.

Прийнявши належно оформлену заяву про перегляд заочного рішення, суд невідкладно надсилає її копію та копії доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи. Одночасно суд повідомляє учасникам справи про дату, час і місце розгляду заяви. Заява про перегляд заочного рішення повинна бути розглянута протягом п`ятнадцяти днів з дня її надходження (стаття 286 ЦПК України).

У результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження (частина третя статті 287 ЦПК України).

Тлумачення статей 286, 287 ЦПК України в сукупності з частиною першою статті 288 ЦПК України дає підстави для висновку, що в разі, коли відповідач не довів наявність поважних причин неявки в судове засідання та неподання відзиву, а також не подав доказів по суті справи, суд залишає заяву про перегляд заочного рішення без задоволення. Для застосування повноважень, передбачених у частині третій статті 287 ЦПК України, суд звертає увагу, по-перше, на подання доказів по суті справи, які потенційно можуть змінити висновки по суті спору, викладені в заочному рішенні, та, по-друге, звертає увагу на існування і доведеність поважних причин, через які відповідач не зміг з`явитися на судове засідання, а також подати відзив, у зв`язку із чим і було ухвалене заочне рішення.

Таким чином, суд зобов`язаний був перевірити дотримання відповідачем вимог статей 284, 285 ЦПК України, зокрема в частині строку подання заяви про перегляд заочного рішення, до прийняття такої заяви до розгляду. На думку апеляційного суду, оминувши процесуальну дію щодо встановлення дотримання або порушення заявником строків звернення до суду, суд першої інстанції не мав підстав для переходу до розгляду заяви по суті.

Крім того, матеріали справи містять інформацію про те, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Мелітопольська міська територіальна громада перебуває в тимчасовій окупації відповідно до Переліку, затвердженому наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.22 № 75 (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 30.11.2022 № 280), що є також загальновідомим фактом.

Тому колегія суддів вважає слушними доводи заявниці щодо недоступності їй засобів поштового зв`язку, блокування інтернету на непідконтрольній українським органам влади території, у зв`язку з чим, вона не мала можливості отримувати та відправляти кореспонденцію. Ця обставина є причиною неявки у судове засідання. Відповідно і заочне рішення суду не було вручене ОСОБА_1 у день його проголошення з вищезазначених причин. Заявниця не мала можливості відслідковувати інформацію на сайті судової влади України.

Висновки суду про те, що ОСОБА_1 була обізнана про наявність судового рішення у справі ще у липні 2024 року, оскільки вона була обізнана про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа, виданого в цій справі, за інформацією з листа Відділу примусового виконання рішень у Запорізькій області Управління забезпечення примусового виконання рішень Південне Міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса), колегія суддів вважає припущенням, оскільки обізнаність особи про виконавче провадження не може достеменно свідчити про ознайомлення заявниці з повним текстом заочного рішення.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визначено, що виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

У рішенні ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» вказано, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

У рішеннях ЄСПЛ від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії» та від 28 жовтня 1998 року у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії» наголошується на тому, що правосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться. На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість. Якщо помилка національного суду щодо питань права або факту є настільки очевидною, що її можна кваліфікувати як «явну помилку» (тобто помилку, якої б не міг припуститися розумний суд) вона може порушити справедливість провадження (рішення ЄСПЛ від 15 листопада 2007 року у справі «Хамідов проти Росії»).

Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом (рішення ЄСПЛ від 21 березня 2000 року у справі «Дюлоранс проти Франції», від 07 березня 2006 року у справі «Донадзе проти Грузії»).

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що залишаючи заяву про перегляд заочного рішення без розгляду після призначення її до розгляду в порядку 286 ЦПК України, суд першої інстанції порушив положення ст. 287 ЦПК України, а також порушив прав відповідача на доступ до правосуддя, тому ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2024 рокуне можна вважати законною та обґрунтованою, оскільки її постановлено з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим її слід скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Рабушка Вячеслава Степановича задовольнити.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2024 рокув цій справі скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 06 лютого 2025 року.

Головуючий:

Судді: