Справа № 161/4843/23 Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С. С.
Провадження № 22-ц/802/58/25 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Шевчук Л. Я.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні земельним сервітутом за апеляційною скаргою представника відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 на рішення Луцького міськрайоннного суду Волинської області від 25 вересня 2024 року

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що на підставі договорів купівлі-продажу від 29 вересня 2015 року, посвідчених приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Розпутняк О. В., їй належить 41/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та 41/100 часток земельної ділянки площею 0,0768 га, кадастровий номер :11:168:0013, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідачу ОСОБА_3 належить 59/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та 59/100 часток земельної ділянки за зазначеною адресою.

Згідно з п. 1.1. договору купівлі-продажу земельної ділянки на підставі відомостей, викладених у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за № НВ-015, виданого державним кадастровим реєстратором управління Держгеокадастру у Луцькому районі Волинської області Данильчуком А. В. 17 вересня 2015 року, на придбаній земельній ділянці встановлено безстроково земельний сервітут площею 0,0119 га та обмеження у використанні земельної ділянки (охоронна зона навколо інженерних мереж) площею 0,0030 га.

Позивач зазначала, що внаслідок поділу в натурі житлового будинку, господарських будівель і споруд була розроблена технічна документація із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 0,0508 га ( АДРЕСА_2 ), земельна ділянка № НОМЕР_2 площею 0,0260 га ( АДРЕСА_3 ). Перелік обмежень щодо використання земельної ділянки: 01.08 охоронна зона навколо інженерних комунікацій - земельна ділянка № 1 - 0,0023 га, земельна ділянка № НОМЕР_2 - 0,0007 га. Земельний сервітут: 07 (для забезпечення права проїзду чи проходу через земельну ділянку № НОМЕР_1 на АДРЕСА_1 та на АДРЕСА_3 ) - 0,0129 га.

Позивач також вказувала, що квартира АДРЕСА_4 та земельна ділянка площею 0,0508 га, кадастровий номер :11:168:0019, належить відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності подружжя. Після проведеного поділу в натурі житлового будинку та земельної ділянки відповідачі протиправно позбавили її права користування земельним сервітутом, зокрема, самовільно встановили металеву огорожу між гаражем В-1 та квартирою АДРЕСА_5 на земельних ділянках кадастрові номери: :11:168:0019, :11:168:0018, а також встановили нові металеві ворота разом з хвірткою, закривши їх на два замки, у зв`язку з чим вона вимушена була зі сторони будинку на АДРЕСА_1 тимчасово влаштувати вузький прохід до своєї квартири на АДРЕСА_3 .

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_5 усунути їй перешкоди у праві користування земельним сервітутом, дія якого поширюється безстроково на площу 0,0119 га земельної ділянки площею 0,0508 га, кадастровий номер :11:168:0019, власник ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_2 , для забезпечення права проїзду та проходу до квартири АДРЕСА_5 та земельної ділянки площею 0,0260 га, кадастровий номер :11:168:0018, за адресою: АДРЕСА_3 ; зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_5 за власний рахунок зняти самовільно встановлені металеву огорожу між гаражем В-1 та квартирою АДРЕСА_5 на земельних ділянках кадастрові номери :11:168:0019, :11:168:0018 і металеві ворота з хвірткою на межі земельного сервітуту площею 0,0119 га зі сторони АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідачів на свою користь понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Луцького міськрайоннного суду Волинської області від 25 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_5 усунути ОСОБА_1 перешкоди у праві користування земельним сервітутом, дія якого поширюється безстроково на площу 0,0119 га земельної ділянки площею 0,0508 га, кадастровий номер :11:168:0019, власник ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_2 , для забезпечення права проїзду та проходу до квартири АДРЕСА_5 та земельної ділянки площею 0,0260 га, кадастровий номер :11:168:0018, за адресою: АДРЕСА_3 .

Зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні земельним сервітутом шляхом знесення металевої огорожі між гаражем В-1 та квартирою АДРЕСА_6 .

Зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні земельним сервітутом шляхом зняття з металевих воріт з хвірткою запірних пристроїв для забезпечення безперешкодного проїзду та проходу до квартири АДРЕСА_6 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідач ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Про причини неявки апеляційний суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв.

Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності відповідача ОСОБА_5 згідно з вимогами ст. 372 ЦПК України, оскільки його неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_5 про зупинення апеляційного провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України у зв`язку з його перебуванням на військовій службі по мобілізації, оскільки відповідач не перебуває у зоні активних бойових дій, а відповідно до довідки № 385 від 15 січня 2025 року перебуває на військовій службі в ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому відповідач не надав доказів щодо неможливості явки в судове засідання, а також розгляду справи без його участі, а безпідставне зупинення провадження у справі призведе до тривалості строків судового провадження.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення сторін, а також їх представників, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі договорів купівлі-продажу від 29 вересня 2015 року ОСОБА_7 відчужила 41/100 часток житлового будинку по АДРЕСА_1 позивачу ОСОБА_1 та 59/100 часток зазначеного житлового будинку відповідачу ОСОБА_3 .

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 вересня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Розпутняк О. В. 29 вересня 2015 року за № 949, ОСОБА_8 відчужила позивачу ОСОБА_1 41/100 часток земельної ділянки площею 0,0768 га (кадастровий номер :11:168:0013), на якій розташований житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та 59/100 часток цієї земельної ділянки відповідачу ОСОБА_3 (а.с.11-13, том 1).

Як слідує з абз. 3 п. 1.1. зазначеного вище договору купівлі-продажу, відповідно до відомостей, викладених у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за № НВ-015, виданого державним кадастровим реєстратором управління Держгеокадастру у Луцькому районі Волинської області від 17 вересня 2015 року, на придбаній земельній ділянці наявні відомості, зокрема, про інші земельні сервітути, площею 0,0119 га, строк дії безстроково (а.с.102, 105, 106-108, том 1).

09 лютого 2016 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 поділили в натурі належну їм на праві спільної сумісної власності земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0768 га, внаслідок чого ОСОБА_3 стала власником земельної ділянки АДРЕСА_2 площею 0,0508 га, кадастровий номер :11:168:0019, а ОСОБА_1 власником земельної ділянки по АДРЕСА_3 площею 0,026 га, кадастровий номер :11:168:0018 (а.с.14-18, том 1).

Як вбачається з технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленої ФОП ОСОБА_9 , внаслідок розподілу земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :11:168:0013, на дві ділянки з кадастровими номерами :11:168:0019 та :11:168:0018, дія земельного сервітуту площею 0,0129 га збереглася саме на належній ОСОБА_3 земельній ділянці.

З огляду на наявність розбіжностей в розмірі площі сервітуту (в договорі від 29 вересня 2015 року та технічній документації 2016 року 0,0119 га та 0,0129 га відповідно) позивач ОСОБА_1 звернулась із заявою про внесення виправлених відомостей до Державного земельного кадастру, у зв`язку з чим державним реєстратором були внесені відповідні зміни.

З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-022 від 05 грудня 2022 року вбачається, що у складі земельної ділянки площею 0,0508 га (кадастровий номер :11:168:0019) наявні відомості про безстроковий земельний сервітут площею 0,0119 га, підстава для встановлення: договір купівлі-продажу земельної ділянки від 29 вересня 2015 року (а.с.23, том 1).

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав № 382149094 від 10 червня 2024 року, реєстрація сервітуту площею 0,0119 га в межах земельної ділянки кадастровий номер :11:168:0019 площею 0,0508 га за адресою: АДРЕСА_2 , здійснена за рішенням державного реєстратора Боратинської сільської ради Луцького району Маціюк К. С. № 65846560 від 20 грудня 2022 року на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 липня 2019 року, постанови Волинського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року та постанови Верховного Суду від 12 жовтня 2020 року у справі № 161/2621/19, витягу з Державного земельного кадастру № НВ-022 від 05 грудня 2022 року, відомостей з Державного земельного кадастру № 63352021 від 26 квітня 2023 року, договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Розпутняк О. В. 29 вересня 2015 року за № 949 (правокористувач іншого речового права ОСОБА_1 , власник ОСОБА_3 ) (а.с.199, том 1).

Відповідач ОСОБА_3 у судовому порядку оскаржувала зазначену реєстрацію, проведену державним реєстратором Боратинської сільської ради Луцького району Маціюк К. С. рішенням за № 65846560 від 20 грудня 2022 року та рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 серпня 2023 року у цивільній справі № 161/5571/23, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року, у задоволенні її позову відмовлено (а.с.94-99, том 1).

Як слідує з повідомлення Виконавчого комітету Луцької міської ради від 09 червня 2024 року, відповідно до згаданої технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої ФОП ОСОБА_9 від 21 травня 2015 року №2024/2020, громадянці ОСОБА_7 був наданий висновок в якому зазначено, що сервітут встановлений для забезпечення права проїзду чи проходу через земельну ділянку громадянці ОСОБА_7 до земельної ділянки на АДРЕСА_1 , так як іншого варіанту доїзду до вищезазначеної земельної ділянки не було. Проінформовано, що на графічному додатку до рішення Луцької міської ради від 30 липня 2015 року № 76/59 «Про передачу громадянки ОСОБА_7 безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 », також передбачено сервітут, який встановлений для забезпечення права проїзду чи проходу через земельну ділянку громадянки ОСОБА_7 до земельної ділянки на АДРЕСА_1 . Додатково повідомлено, що відповідно до ч. 1 ст. 101 ЗК України дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку щодо якої встановлений земельний сервітут, до іншої особи.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовувала тим, що після проведення поділу в натурі житлового будинку та земельної ділянки відповідачі самовільно встановили металеву огорожу між гаражем В-1 та квартирою АДРЕСА_5 на земельних ділянках кадастрові номери: :11:168:0019, :11:168:0018, а також встановили нові металеві ворота разом з хвірткою, закривши їх на два замки, у зв`язку з чим вона вимушена була зі сторони будинку на АДРЕСА_1 тимчасово влаштувати вузький прохід до своєї квартири на АДРЕСА_3 . Вважає, що такими протиправними діями відповідачі позбавили її права користування земельним сервітутом, який встановлений відповідним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 15 ЦК України, ч.1 ст. 16 ЦК України).

Отже, судовому захисту підлягають лише порушене, невизнане або оспорюване право особи, а також її законний інтерес.

Згідно з ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими.

Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.

Статтею 100 ЗК України визначено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлений земельний сервітут, до іншої особи (ч. 1 ст. 101 ЗК України).

Статтею 404 ЦК України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Судом першої інстанції інстанцій встановлено, що встановлений договором купівлі-продажу земельної ділянки від 29 вересня 2015 року сервітут є чинним, що в силу вимог ст. 11 ЦК України є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч. 2 ст. 152 ЗК України).

Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до глави 29 цього Кодексу, а отже, згідно зі ст. 391 ЦК України (глава 29) має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування майном, зокрема, шляхом пред`явлення негаторного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, суд першої інстанції встановивши, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_5 чинять перешкоди позивачу ОСОБА_1 у користуванні земельним сервітутом, встановленим договором купівлі-продажу земельної ділянки від 29 вересня 2015 року, а саме: встановили металеві ворота з хвірткою, закривши їх на два замки; встановили металеву огорожу між гаражем та квартирою АДРЕСА_6 , дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою щодо якої встановлений сервітут.

Суд дійшов такого висновку з огляду на те, що згідно наявних у справі доказів єдиним варіантом доїзду чи проходу до земельної ділянки позивача є шлях, який пролягає через земельну ділянку відповідачів, на якій встановлений сервітут.

Водночас суд дійшов висновку, що для захисту порушеного права позивача достатнім буде зобов`язати відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_5 усунути позивачу ОСОБА_1 перешкоди у користуванні земельним сервітутом шляхом знесення металевої огорожі між гаражем В-1 та квартирою АДРЕСА_6 , та зняття з металевих воріт з хвірткою запірних пристроїв для забезпечення безперешкодного проїзду та проходу до квартири АДРЕСА_6 , що забезпечить позивачу можливість безперешкодного проходу, проїзду до свого домоволодіння, буде найменш обтяжливим для відповідачів та таким, що враховує законні інтереси власника земельної ділянки. Зняття металевих воріт з хвірткою на межі земельного сервітуту, з чим погоджується колегія суддів, суд цілком обґрунтовано вважав недоцільним.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про часткове задоволення позову ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим.

Колегією суддів відхиляються посилання представника ОСОБА_3 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про те, що позивач не довела з 14 грудня 2022 року факту вчинення їй відповідачами будь-яких перешкод у користуванні земельним сервітутом, оскільки вони спростовується встановленими судом першої інстанції у цій справі обставинами. Відповідачі самовільно встановили металеву огорожу між гаражем В-1 та квартирою АДРЕСА_5 на земельних ділянках кадастрові номери: :11:168:0019, :11:168:0018, а також встановили нові металеві ворота разом з хвірткою, закривши їх на два замки, що підтверджується наявними у справі фотознімками будинку АДРЕСА_1 , який розташований на земельних ділянках кадастрові номери: :11:168:0019, :11:168:0018. Такими діями відповідачі позбавили позивача права проїзду та проходу до належної їй квартири, гаражів В-1, Б-1 і земельної ділянки. У зв`язку з наявними порушеннями позивач вимушена була зі сторони будинку на АДРЕСА_1 тимчасово влаштувати вузький прохід до своєї квартири на АДРЕСА_3 . Не маючи постійного та безперешкодного доступу до земельного сервітуту, позивач позбавлена можливості забезпечити належне зовнішнє обслуговування частини своєї квартири.

У своїх доводах представник також вказувала, що позивачем не надано жодних актів, оглядів, відсутні будь-які звернення з заявами у відповідні органи, установи, організації, відсутнє звернення до відповідачів із усуненням можливих перешкод у добровільному порядку, що унеможливлює задоволення позовної вимоги про усунення перешкод в користуванні земельним сервітутом. Проте, наведені доводи є безпідставними, оскільки не спростовують існування перешкод зі сторони відповідачів у користуванні сервітутом позивачем, а відсутність актів, оглядів чи звернення із заявами у відповідні органи, установи, організації, а також до відповідачів щодо усунення в добровільному порядку порушень, не перешкоджає позивачу захистити своє право у судовому порядку.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи представника відповідача щодо неправильного вирішення судом першої інстанції позову не знайшли свого підтвердження. Представник відповідача на підтвердження обставин, викладених в апеляційний скарзі, належних та допустимих доказів не надала, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, вимогам чинного законодавства та повністю спростовують наведені в апеляційній скарзі доводи. Суд першої інстанції надав правильну оцінку обставинам справи в межах заявлених позовних вимог, правильно вирішив спір по суті.

Крім того, оскільки позов ОСОБА_1 задоволено частково, суд першої інстанції урахувавши, що реально понесені витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн відповідають обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, є співмірними з предметом позову та складністю справи, а також урахувавши клопотання відповідача ОСОБА_5 про зменшення розміру цих витрат, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України обґрунтовано стягнув оскаржуваним рішенням суду з відповідачів у рівних частинах на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у зазначеному розмірі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайоннного суду Волинської області від 25 вересня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: