Справа № 344/8444/24
Провадження № 22-ц/4808/185/25
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Баркова В. М.,

суддів: Девляшевського В. А.,

Луганської В. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Романенко Євген Олександрович на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2024 року, в складі судді Пастернак І. А., ухвалене в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області, повний текст якого складено 19 листопада 2024 року, у справі за позовом Комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення та плати за абонентське обслуговування,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року позивач Комунальне підприємство «Івано-Франківськводоекотехпром» (надалі КП «Івано-Франківськводоекотехпром»)звернулося в суд з позовом до відповідачки ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення та плати за абонентське обслуговування.

Позов обґрунтовано тим, що позивач надавав і надає відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення, від надання яких відповідач не відмовляється, однак своєчасної оплати за надані послуги не проводить. В період з 01 березня 2021 року по 31 березня 2024 року та станом на 01 квітня 2024 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 23 672,02 грн., з них 10 878,81 грн. за послуги водопостачання, 12 158,62 грн. за послуги водовідведення та 634,59 грн. плати за абонентське обслуговування.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 23 серпня 2024 року, у даній справі замінено первісного відповідача ОСОБА_3 на належних відповідачів, а саме на ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 59).

Виходячи з вищенаведеного та з урахуванням зменшених позовних вимог, просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь позивача: 8 445,06 грн. заборгованості за послуги з водопостачання; 9 059,14 грн. заборгованості за послуги водовідведення та 634,59 грн. абонентської плати (а.с. 67).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2024 року позов КП «Івано-Франківськводоекотехпром» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення та плати за абонентське обслуговування та стягнення судових витрат задоволено.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь КП «Івано-Франківськводоекотехпром» заборгованість за послуги централізованого водопостачання та водовідведення та плати за абонентське обслуговування в розмірі 18 138,79 грн. та судовий збір по 1 514 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах яких діє адвокат Романенко Є. О.,посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги КП «Івано-Франківськводоекотехпром» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 задовольнити частково, стягнувши з відповідачів заборгованість за послуги централізованого водопостачання та водовідведення та плати за абонентське обслуговування в розмірі 4 236,17 грн.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за період з 01 березня 2021 року по 31 березня 2024 року, яка станом на 01 квітня 2024 року становила 18 138,79 грн.

Однак, такий розмір заборгованості є помилковим, оскільки, позивачем до заборгованості за вищенаведений період включено начебто наявний борг за період до 01 березня 2021 року в сумі 13 902,61 грн., що підтверджується розрахунком позивача (а.с. 70-73, перший рядок розрахунку).

Таким чином, загальна заборгованість за вищенаведений період мала б складати 4 236,17 грн. (18 138,79 грн. 13 902,61 грн.).

У відзиві на апеляційні скарги представник КП «Івано-Франківськводоекотехпром» зазначає, що вимоги скаржника викладені в апеляційній скарзі позивачем не визнаються, оскільки при розгляді даної справи судом першої інстанції досліджено усі наявні докази та з`ясовані всі обставини, що мали значення для справи, були правильно застосовані норми матеріального та процесуального права. Посилаючись на вищенаведене представник КП «Івано-Франківськводоекотехпром» просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Романенко Є. О. залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області без змін.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи, ціну позову розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачі не виконали взяті на себе зобов`язання зі сплати послуг з централізованого водопостачання, водовідведення та плати за абонентське обслуговування, внаслідок чого у них виникла заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 18 138, 79 грн., яка підлягає стягненню.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є власниками квартири та проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 44).

01 березня 2022 року КП «Івано-Франківськводоекотехпром» оприлюднило типовий індивідуальний договір про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (офіційно опублікований на сайті КП «Івано-Франківськводоекотехпром».

Доказів, які б спростовували факт надання позивачем послуг з водопостачання та водовідведення у квартирі відповідачів, останніми суду не надано.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частин перших статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Основні засади правовідносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені в ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно зі статті 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням.

Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Статтею 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачений перелік житлово-комунальних послуг, зокрема:

житлова послуга послуга з управління багатоквартирним будинком;

комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст. 29 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

За п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін (ч. 2 ст. 526 ЦК України).

Тлумачення статті 526 ЦК України свідчить, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Звертаючись до суду із позовом, з урахуванням зменшених позовних вимог, КП «Івано-Франківськводоекотехпром» просило стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з водопостачання, водовідведення та абонентську плату у загальному розмірі 18 138,79 грн (а.с. 67-73).

Разом з тим, на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду (постанова Верховного Суду від 22 серпня 2023 року в справі №922/1280/22).

Згідно з наданою позивачем випискою про нарахування плати та розмір платежів по особовому рахунку НОМЕР_1 , розмір заборгованості в період з 01 березня 2021 року по 31 березня 2024 року становить 18 138, 79 грн., з яких: 8 445,06 грн. заборгованість за послуги водопостачання; 9 059,14 грн. заборгованість за послуги водовідведення та 634,59 грн. абонентська плата (а.с. 68-73).

Однак, з аналізу вказаної довідки вбачається, що до вказаного розміру КП «Івано-Франківськводоекотехпром» було включено суму заборгованості, яка утворилась до 01 березня 2021 року в розмірі 13 902, 61 грн., що включає: 6 688, 86 грн. заборгованість за послуги водопостачання; 7 213,75 грн. заборгованість за послуги водовідведення, а тому враховуючи межі заявлених позовних вимог, які згідно із позовною заявою охоплюють період надання послуг з 01 березня 2021 року по 31 березня 2024 року, суд приходить до висновку що з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за послуги водопостачання, водовідвення та абонентської плати в розмірі 4 236,18 грн. (18 138, 79 грн. 13 902,61 грн.).

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, обґрунтованими є доводи апеляційних скарг про те, що за період з 01 березня 2021 року по 31 березня 2024 року КП «Івано-Франківськводоекотехпром» просило стягнути з відповідачів 18 138,79 грн. заборгованості, проте вказана сума включає також заборгованість у розмірі 13 902, 61 грн, яка утворилась до 01 березня 2021 року, розмір якої жодними доказами не обґрунтовано.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційних скарг ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , скасування рішення суду першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги на 23,35 %, то кожен з відповідачів повинен відшкодувати позивачу судовий збір за подання позову у сумі 353, 51 грн. Позивач у свою чергу повинен сплатити кожному з відповідачів за подання ними апеляційної скарги судовий збір у сумі 1816, 80 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Романенко Євген Олександрович задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2024 року скасувати.

Позовні вимоги Комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром» ради про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання, водовідведення та плати за абонентське обслуговування задовольнити частково.

Стягнути солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на користь Комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром», заборгованість за послуги централізованого водопостачання, водовідведення та плати за абонентське обслуговування в розмірі 4 236 (чотири тисячі двісті тридцять шість) грн 18 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на користь Комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром» витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви по 353 (триста п`ятдесят три) грн. 51 коп. з кожного.

Стягнути з Комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром» на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на кожного по 1 816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн. 80 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційних скарг.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 06 лютого 2025 року.

Судді В. М. Барков

В. А. Девляшевський

В. М. Луганська