Провадження № 2-о/742/70/25
Єдиний унікальний № 742/593/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2025 року м. Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Давидчука Д.П., за участю секретаря судового засідання Сумцової Т.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Прилуцький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України,
І. Зміст заявлених вимог.
У січні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах та від імені якої діє адвокат Матвієнко В.М., звернулася в порядку окремого провадження до суду із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України.
Встановлення факту смерті необхідне для реєстрації смерті ОСОБА_3 на території України та отримання свідоцтва про її смерть. Тому заявник звернулася до суду з відповідною заявою про встановлення факту смерті.
ІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 січня 2025 року призначено справу до судового розгляду на 03 лютого 2025 року о 14-00 год.
ІІІ. Позиції учасників судового провадження.
У судове засідання заявник не з`явився, але надав заяву в якій просить розглянути справу без його участі, заявлені вимоги підтримує.
Представник заінтересованої особи Прилуцького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти заявлених вимог не заперечила.
ІV. Фактичні обставини встановлені судом.
12 березня 2005 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , після реєстрації шлюбу її прізвище змінено на « ОСОБА_6 » (а.с. 12).
ОСОБА_7 народилася у м. Лисичанськ Луганської області, паспорт серії НОМЕР_2 виданий Лисичанським МВ УМВС України в Луганській області 13.09.2005.
Згідно зі свідоцтвом про народження ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками записані: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с. 17).
ОСОБА_3 проживала на території м. Лисичанськ Луганської області, яке наразі є територією, що тимчасово окупована військами російської федерації, та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На підтвердження факту смерті представниками окупаційної адміністрації м. Лисичанська видано декілька аркушів паперу, зокрема: аркуш із написом «Медицинское свидетельство о смерти серия 43 №282000118», де вказано, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також представниками окупаційної адміністрації м. Лисичанська видано аркуш паперу з написом «свидетельство о смерти НОМЕР_1 , в якому зазначено, що ОСОБА_9 , уродженка м. Луцька, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 10-11).
Факт смерті на непідконтрольній території підтверджується також фотографуванням проведеним родичами померлого під час проведення поховання ОСОБА_3 . (а.с. 13).
V. Норми права, які підлягають застосуванню.
Згідно з положеннями п.2 ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті.
Відповідно до положень частини 2 статті 49 Цивільного кодексу України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
Згідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Відповідно до ч.1 ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.
Згідно з ч.2 ст.317 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.
Таким чином, законодавство України передбачає державну реєстрацію факту смерті або на підставі лікарського свідоцтва про смерть, або на підставі рішення суду. При цьому видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, тобто без встановлення лікарем факту смерті, забороняється.
Форма лікарського свідоцтва про смерть, що видається закладами охорони здоров`я або судово-медичною установою та вимоги і підстави його заповнення встановлені Інструкцією щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма №106/о), затвердженою Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545.
Зокрема, Інструкцією серед іншого встановлено, що: лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і записів у медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результату розтину (пункт 2.2.); у разі, якщо смерть настала внаслідок дії зовнішніх факторів (травми, асфіксії, дії крайніх температур, електричного струму, отруєнь тощо), після штучного аборту, проведеного поза межами медичного закладу, смерті на виробництві, при раптовій смерті дітей першого року життя та інших осіб, які не перебували під медичним наглядом, померлих, особа яких не встановлена, а також у тих випадках, коли є підозра на насильницьку смерть, лікарське свідоцтво про смерть видається судово-медичним експертом після розтину (пункт 2.3.); забороняється видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, без особистого встановлення лікарем факту смерті. У виняткових випадках свідоцтво про смерть може бути видано лікарем, який встановив смерть тільки на підставі огляду трупа (при відсутності ознак або підозри на насильницьку смерть) та даних медичної документації про наявність у померлого при житті хвороб, які в своєму перебігу могли призвести до настання смерті (пункт 2.4.).
Враховуючи викладене, єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даних випадках є рішення суду про встановлення факту смерті.
Відповідно до частини першої статті 5Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.
Суд вважає встановленим, що ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 17), копією паспорта ОСОБА_3 (а.с. 14-16),копією паспорта ОСОБА_1 (7-8). Зокрема, вказані офіційні документи видані компетентними органами на території м. Лисичанськ Луганської області, а відтак підтверджують факт родинних зв`язків та проживання їх володільців на території м. Лисичанськ Луганської області.
Також заявником до заяви додано декілька аркушів паперу, які не є офіційними документами, оскільки видані представниками окупаційної адміністрації, яка тимчасово здійснює управління цією територією до їх звільнення Збройними силами України. Із цих паперів вбачається, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка м. Луцька, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на території м. Лисичанськ.
Територія м. Лисичанська Луганської області згідно з положеннями наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.
Суд зазначає, що складені окупаційною адміністрацією «документи» про смерть ОСОБА_3 не є документами в розумінні ст.. 95 ЦПК України, але в сукупності з іншими доказами по справі містять інформацію про предмет доказування.
Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно з якими, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
VІ. Висновки суду.
Відповідно до п.13,18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.
Таким чином, надані до заяви докази свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Лисичанськ Луганської області, видане органами на території непідконтрольній українській владі, не створюють правових наслідків, але в той же час вони містять фактичні дані відповідно до ст.76 ЦПК України, які підтверджують вимоги заявника.
За таких обставин, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви, оскільки факт того, що ОСОБА_3 померла на тимчасово окупованій території України за обставин, вказаних у заяві, підтверджено обґрунтуванням в заяві, а також наданими доказами та у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність та правдивість фактів, повідомлених заявником.
На підставі викладеного, ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», керуючись ст.263-265, 293-294, 315, 317, 354 ЦПК України,суд
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Прилуцький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України - задовольнити.
Встановити факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки м. Луцьк Волинської області, українки, громадянки України, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 в місті Лисичанськ Луганської області, Україна.
Рішення суду в частині встановлення факту смерті підлягає негайному виконанню. Оскарження не зупиняє його виконання.

Копію рішення надіслати заявнику для відома та на адресу Прилуцького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - для державної реєстрації смерті особи.

Рішення суду може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Дмитро ДАВИДЧУК