Справа № 341/1220/24
Провадження № 22-ц/4808/74/25
Головуючий у 1 інстанції Мергель М. Р.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої (суддя-доповідач): Василишин Л. В.,

суддів: Максюти І. О., Пнівчук О. В.,

секретаря: Шемрай Н. Б.,

за участю представника апелянта адвоката Макух А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скарг у представника ОСОБА_1 адвоката Макух Аліни Василівни на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2024 року, ухвалене в складі судді Мергеля М. Р. в місті Галичі, повний текст якого складено 06 листопада 2024 року, у справіза позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Макух А. В. звернулася до суду із позовом до ПАТ «СК «Арсенал Страхування» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування.

В обґрунтування позову зазначала, що 17 грудня 2017 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у місті Галичі допустив наїзд на ОСОБА_1 . У результаті ДТП останній отримав тілесні ушкодження. Цивільно-правова відповідальність водія на момент вчинення ДТП була застрахована у ПАТ «СК «Арсенал Страхування».

22 лютого 2018 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування витрат на лікування, відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, та моральної шкоди. Листом від 15 травня 2024 року відповідач повідомив позивача, що сума виплати страхового відшкодування зменшується на підставі пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та виплатив останньому страхове відшкодування витрат на лікування, відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності та моральної шкоди в розмірі 12544,47 грн.

Представник позивача зазначала, що вказане рішення відповідача є необгрунтованим та таким, що порушує право позивача на гарантований законом розмір страхового відшкодування. Просила суд стягнути з ПАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 : 12214,10 грн страхового відшкодування витрат, понесених на лікування; 586,30 грн страхового відшкодування, пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності; 640,02 грн страхового відшкодування моральної шкоди; судові витрати.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «СК «Арсенал Страхування» відмовлено.

Суд першої інстанції виснував, що вина водія у ДТП відсутня, а сама ДТП мала місце внаслідок грубої необережності потерпілого, тобто ОСОБА_1 , зокрема через його перебування у стані алкогольного сп`яніння та порушення Правил дорожнього руху України. Тобто водій ОСОБА_2 завдав шкоди ОСОБА_1 джерелом підвищеної небезпеки внаслідок непереборної сили, тобто невідворотної за відповідних умов події, що виключає цивільно-правову відповідальність водія, та, як наслідок, страховика, а тому виплата страховою компанією ОСОБА_1 страхового відшкодування у зменшеному розмірі (у сумі 12544,47 грн) не порушує прав останнього.

Крім того суд зазначив, що обґрунтування страховою компанією виплати у зазначеному розмірі саме приписами пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не може бути підставою для задоволення позову, оскільки положення частини п`ятої статті 1187 та статті 1193 ЦК України, а також установлені обставини ДТП свідчать про відсутність порушення у діях і рішенні відповідача в частині виплати потерпілому 12544,47 грн.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Представник ОСОБА_1 адвокат Макух А. В. на рішення суду подала апеляційну скаргу, в якій посилається на його необґрунтованість та порушення судом норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково зіслався на норми Цивільного кодексу України, оскільки правовідносини, які виникли між сторонами регулюються спеціальним законом, а саме - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», норми якого не передбачають можливості страховику зменшити страхове відшкодування.

Вказаний Закон передбачає, що загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку. Верховний Суд у постанові від 24 листопада 2021 року у справі № 342/709/20 зазначив, що це мінімально гарантований загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди та такий не може бути зменшений.

Крім того, положення пункту 36.3 статті 36 зазначеного Закону стосуються заподіяння шкоди взаємопов`язаними сукупними діями за участю декількох транспортних засобів, при цьому заподіяна шкода не може розподілятися між водієм транспортного засобу (страховиком) та пішоходом, який загинув внаслідок наїзду на нього транспортного засобу.

Також представник апелянта звертає увагу суду на те, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Позиція інших учасників справи

Представник ПАТ «СК «Арсенал Страхування» - Мамедова І. Р. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Зазначає, що представник апелянта у апеляційній скарзі неправильно викладає підстави прийнятого судом рішення. Так, суд першої інстанції визнав, що страховик помилково зіслався на пункт 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», однак враховуючи обставини справи виснував, що здійснюючи розрахунок та виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 страховик діяв згідно із чинним законодавством та не порушив прав останнього.

Крім того, вказує, що посилання в апеляційній скарзі на статтю 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та судову практику у справі № 342/709/20 є безпідставними, оскільки у спірних правовідносинах не йдеться про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Заяви (клопотання) учасників справи

05 грудня 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Макух А. В. засобами поштового зв`язку направила заяву про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 10 грудня 2024 рокузаяву задоволено. Ухвалено провести судові засідання за участю представника ОСОБА_1 адвоката Макух А. В. у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

27 грудня 2024 року представник ПАТ «СК «Арсенал Страхування» - Мамедова І. Р. за допомогою підсистеми «Електронний суд» подала заяву про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 30 грудня 2024 рокузаяву задоволено. Ухвалено провести судові засідання за участю представника ПАТ «СК «Арсенал Страхування» - Мамедової І. Р. у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник ОСОБА_1 адвокат Макух А. В. вимоги апеляційної скарги підтримала, просила їх задоволити.

Представник ПАТ «СК «Арсенал Страхування» - Мамедова І. Р. у судове засідання не з`явилася, була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. У попередньому судовому засіданні скаргу не визнала, просила рішення суду залишити без змін.

Фактичні обставини справи

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 26 грудня 2023 року встановлено, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000417 від 18 грудня 2017 року, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 286 КК України.

При цьому зі змісту постанови встановлено, що 17 грудня 2017 року близько 18 години 50 хвилин ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки Volkswagen Passat, реєстраційний № НОМЕР_1 , рухаючись освітленою ділянкою автодороги Н-09 "Мукачево-Львів" у м. Галичі по вул. Львівській, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , який переходив автодорогу поза межами пішохідного переходу зліва направо, відносно руху автомобіля. У результаті ДТП ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження із діагнозом: закритий перелом стегна правої ноги зі зміщенням відламків.

18 грудня 2017 року за вказаним фактом СВ відділення поліції № 3 (м. Галич) розпочало досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до довідки КНП «Прикарпатський наркологічний центр» у крові ОСОБА_3 виявлено етиловий спирт 3.59 проміле.

Відповідно до довідки КНП «Прикарпатський наркологічний центр» у крові ОСОБА_2 етиловий спирт не виявлено.

За заданим комплексом вихідних даних водій автомобіля марки Volkswagen Passat, реєстраційний № НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , рухаючись як із заданою, так і із розрахованою швидкістю, не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_1 , шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху, а тому склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, відсутній (а.с. 37-38).

Відповідно до копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 28 грудня 2017 року № 2470117 ОСОБА_1 проведено лікування: оперативне 18.12.2017 закрита репозиція перелому шийки правої стегнової кістки на ортопедичному столі та столі Хоулі, МОС системою DНS та компресійним шурупом. Відкрита репозиція перелому виростка гомілки МОС компресійним шурупом (а.с. 10).

Випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 19 червня 2018 року підтверджується, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні (а. с. 23).

ОСОБА_1 надав квитанції на загальну суму 25194,85 грн, якими підтверджує розмір витрат на лікування (а.с. 11-14, 24, 29, 30).

Згідно з копією листа від 15 травня 2024 року № /к/у підтверджується, що відповідно до п. 36.2 ст. 36 та п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» прийнято рішення щодо виплати страхового відшкодування ОСОБА_1 у розмірі 12544,47 грн, з яких: 11360,45 грн відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілого; 586,67 грн відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, 597,36 грн відшкодування моральної шкоди потерпілому (а.с. 21).

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до статті 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, та у разі відшкодування витрат на поховання. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно зі статтями 22, 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами КПК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України.

За змістом пункту 32.1 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір між сторонами вважав, що шкода завдана ОСОБА_1 джерелом підвищеної небезпеки внаслідок непереборної сили, тобто невідворотної за відповідних умов події, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується із наявними матеріалами справи. Так, з постанови слідчого про закриття кримінального провадження встановлено, що вина водія ОСОБА_2 у скоєнні ДТП відсутня, автомобіль, яким він керував був технічно справним, будь-які невідповідності вимогам Правил дорожнього руху у його діях не встановлено. Водночас пішохід ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння (3,59 проміле), допустив порушення Правил дорожнього руху України, які перебувають в прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП, під час якої йому заподіяно шкоду, а тому усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (рух пішохода в непередбаченому для цього місці), що виключає цивільну-правову відповідальність.

Зазначене відповідає релевантній практиці Верховного Суду, яку суд першої інстанції правильно застосував під час розгляду цієї справи (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі № 532/1374/18, провадження № 61-4281св19).

Доводи апеляційної скарги про те, що статтею 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено гарантований розмір страхового відшкодування колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки зазначена стаття передбачає розмір відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, у той же час, у спірних правовідносинах позивач просив відшкодувати йому шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності, витрати понесені на лікування та моральну шкоду та така шкода відповідачем була виплачена позивачу в розмірі 12544,47 грн.

Крім того, колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що суд в оскаржуваному рішенні вважав, що страховик здійснив розподіл страхового відшкодування відповідно до п. 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки такі не відповідають дійсності. Так, суд першої інстанції навпаки вважав, що ПАТ «СК «Арсенал Страхування» безпідставно обґрунтувало здійснення виплати страхового відшкодування в розмірі 12544,47 грн вказаною нормою, оскільки у ній йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, а цивільно-правова відповідальність пішохода ОСОБА_1 не була і не може бути застрахована відповідно до вимог вказаного Закону.

Колегія суддів також відхиляє посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 (про те, що володілець джерела підвищеної небезпеки зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини), оскільки висновки у вказаній справі і у справі, що переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними, у справі, яка переглядається суд першої інстанції виходив з конкретних обставин та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Апеляційний суд вважає помилковими й доводи апеляційної скарги щодо застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин норм Цивільного кодексу України. Так, пунктом 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються, зокрема Цивільним кодексом України. При цьому, будь-які розбіжності між нормами ЦК України, яку застосував суд першої інстанції і спеціальним законом відсутні, а отже таке застосування є правомірним.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні. А отже, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Макух Аліни Василівни залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач: Л. В. Василишин

Судді: І. О. Максюта

О. В. Пнівчук