Справа 206/1665/24
Провадження 2/206/48/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м. Дніпро

Самарський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючої - судді Плінської А.В.,

при секретарі Білій О.А.,

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Восьма дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку набувальної давності,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпровської міської ради про визнання за нею права власності на частку домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з: А-1 житлового будинку житловою площею 26.6 кв.м., загальною площею 59.3 кв.м., Б- сараю, В навісу, Г- вибральні, Д- Душу, №1-3 огорожі споруд, I- мостіння. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що їй на підставі договору купівлі продажу від 2 квітня 2013 року належить на праві власності частина домоволодіння АДРЕСА_1 , яку придбала у ОСОБА_3 , від імені якої по довіреності діяла ОСОБА_4 .. Інша невідомо кому належить, але зі слів ОСОБА_4 , власником іншої частки була ОСОБА_5 , яка померла в 2002 році. На момент придбання, домоволодіння перебувало в занедбаному стані, ніхто не проживав і все потребувало ремонту. З 2014 року позивачкою здійснювався ремонт будинку та прибудинкових будівель, здійснено внутрішні перепланування і лише в 2016 році позивачка змогла вселитись в будинок. Увесь цей час позивачка відкрито володіла майном, підвела та підключила газ та світло. частина домоволодіння на момент придбання позивачкою іншої частини була безхазяйною, в реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні будь-які відомості щодо реєстрації права власності на будь-кого. Із довідки БТІ від 20 березня 2024 року слідує, що частки на спірне домоволодіння було визнано за ОСОБА_6 , що в подальшому змінила своє прізвище на ОСОБА_7 , але реєстрація права власності не проводилась. Зважаючи, що позивачка добросовісно відкрито володіє спірним майном з 2013 року, а тому просить визнати за нею право власності на частку в домоволодінні за набувальною давністю.

Ухвалою судді від 03 квітня 2024 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в підготовче судове засідання з викликом сторін.

24 квітня 2024 року Дніпровською міською радою подано до суду відзив в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог із посиланням на те, що позивачкою не доведено законних підстав (добросовісного заволодіння нерухомим майном) для визнання права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю. Вказують, що на момент придбання позивачкою частки в домоволодінні їй достеменно було відомо, що інша частка налужить ОСОБА_5 , тобто відсутні усі ознаки добросовісного володіння, тож відсутні підстави для задоволення позову.

15 травня 2024 року до суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивачка вказує, що добросовісно та відкрито володіла майном, так як власник ОСОБА_5 померла у 2002 році та хто був власником на момент придбання нею частки не можливо було встановити.

Ухвалою суду від 21.05.2024 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

Ухвалою від 06 листопада 2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні.

Представник Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, однак подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та просять винести законне рішення.

Суд, заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 2 квітня 2013 року між ОСОБА_4 , яка діяла на підставі довіреності від ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі продажу частки домоволодіння АДРЕСА_1 . Загальна площа домоволодіння 48.3 кв.м., житлова 24.6., що підтверджується договором, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. та зареєстровано в реєстрі за №1273. Як слідує з витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 2 квітня 2013 року до реєстру було внесено відомості про ОСОБА_1 , як про власницю домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Як слідує з рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 7 липня 2011 року по справі №2-115/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_8 про припинення права власності на частку домоволодіння та визнання права власності, судом було встановлено, що власником 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1 була ОСОБА_5 . Остання померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 11 грудня 2002 року.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек,

Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24 березня 2024 року власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 59.3 кв.м., житлова 26.6 кв.м., опис: на земельній ділянці знаходиться - А-1 житловий будинок та такі господарчі будівлі та споруди: Б- сарай, В- навіс, Г вбиральня, Д- душ, №1-3 огорожі, споруди, I- мостіння є ОСОБА_1 , попереднім власником була ОСОБА_3 .

Згідно листа Комунального підприємства «Дніпровського міського бюро технічної інвентаризації» від 20 березня 2024 року №3087 станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі на будинок АДРЕСА_1 містяться відомості про право власності ОСОБА_3 на на підставі рішення народного суду АНД району м. Дніпропетровська від 17 квітня 1963 року, на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 7 липня 2011 року, зареєстровано в реєстрі права власності №35558306. Також в матеріалах справи міститься копія рішення народного суду АНД району м. Дніпропетровська від 17 квітня 1963 року, де частину домоволодіння визнано за ОСОБА_9 (зазн. рос. мовою), але реєстрація права власності в КП «ДМБТІ» не проводилась.

Відповідно до довідки №025196 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 22 грудня 2023 року ОСОБА_1 єдина зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 .

Як слідує з листа Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори від 5 червня 2024 року №411/01-16 спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 не відкривалась. Згідно відповіді на ухвалу суду Центрально міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) виявлено актовий запис про шлюб від 5 січня 1974 року на ОСОБА_6 , прізвище присвоєне після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_7 . Актовий запис про зміну імені в архіві не виявлено.

Позивачем було виготовлено технічний паспорт на зазначений будинок.

Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ст. 344ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року (справа №910/17274/17) зазначається, що аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови)

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першоїстатті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови)

Отже, враховуючи, що позивачка добросовісно заволоділа чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно користуватися житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , куди провела світло та газ, що підтверджується відповідними договорами, зробила перепланування, ремонт в будинку, добудувала та звела нові господарські споруди, суд вважає за можливе визнати за нею право власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю.

Керуючись ст.ст.10,11,81, 258,264-266 ЦПК України,344 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) в порядку набувальної давності право власності на частку домоволодіння АДРЕСА_1 , загальна площа будинку 59.3 м.кв., житлова 26.6 м.кв.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 06 лютого 2025 року.

Суддя: А.В. Плінська