Дата документу 07.02.2025 Справа № 331/8251/23
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 331/8251/23 Пр. № 22-ц/807/247/25 Головуючий у 1-й інстанції Антоненко М.В. Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну (зменшення) розміру аліментів на утримання дітей

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (а.с.3-8), в якому просив зменшити розмір аліментів, утримуваних з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , за рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30.05.2018 року (справа №310/2429/18), а саме: - стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у розмірі 1/8 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, на кожну дитину, до досягнення повноліття дітьми, здійснивши стягнення зменшеного розміру аліментів з дня набрання рішенням суду законної сили; - після досягнення повноліття ОСОБА_5 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 стягувати у розмірі 1/16 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, на кожну дитину, до досягнення повноліття дітьми; - стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу, розмір якої буде уточнено в подальшому.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що в період з 15.04.2011 року по 18.05.2016 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18.05.2016 року шлюб було розірвано. В шлюбі у них народилось двоє дітей: ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), які після розірвання шлюбу залишись проживати з матір`ю. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22.03.2016 року (справа №310/1312/16-ц) вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_5 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30.05.2018 рою (справа №310/2429/18) збільшено розмір аліментів до 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, на обох дітей. 20 вересня 2019 року між позивачем та ОСОБА_7 було зареєстровано шлюб у Маріупольському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, від якого ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася донька, ОСОБА_8 . Враховуючи це та збройну агресію Російської федерації, через яку позивач з ОСОБА_9 вимушені були покинути постійне місце проживання, а в подальшому ОСОБА_9 разом з ОСОБА_5 виїхали на час військового стану до ФР Німеччини, позивач посилається на суттєве погіршення майнового стану та зміну сімейного стану. Додаткового позивач вказує на те, що він матеріально допомагає своїй матері, яка також виїхала з окупованої території України і на даний час є внутрішньо переміщеною особою та проживає у АДРЕСА_1 . На даний час позивач є діючим військовослужбовцем Збройних Сил України.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Антоненка М.В. (а.с.59-60). Ухвалою суду першої інстанції (а.с.64) відкрито провадження у цій справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2024 року (а.с.102-107) позовну заяву ОСОБА_1 у цій справі задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, утримуваних з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) боржника щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку,до досягнення повноліття дітьми, до 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) боржника щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття дітьми, здійснити стягнення зменшеного розміру аліментів з дня набрання рішенням законної сили.

Після досягнення повноліття ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 стягувати у розмірі 1/8 частки від усіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 50 % суми судового збору у розмірі 536,80 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду першої інстанції у цій справі в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с.113-129) просив: - заочне рішення суду першої інстанції змінити в частині розміру аліментів; - зменшити розмір аліментів, утримуваних з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , за рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30.05.2018 року (справа №310/2429/18), а саме: стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у розмірі 1/8 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, на кожну дитину, до досягнення повноліття дітьми, здійснивши стягнення зменшеного розміру аліментів з дня набрання рішенням суду законної сили; після досягнення повноліття ОСОБА_5 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 стягувати у розмірі 1/16 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, на кожну дитину, до досягнення повноліття дітьми.

В автоматизованому порядку 28.11.2024 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Подліянову Г.С. (а.с.130). Ухвалою апеляційного суду від 29.11.2024 року (а.с.131) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 06.12.2024 року (а.с.153). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 09.12.2024 року (а.с.154-155), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (а.с.156).

Оскільки, згідно зі ст. 274 ч. 1 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. В силу вимог ст. 19 ч. 6 п. 3 ЦПК України в редакції Закону № 3831-ІХ від 19.06.2024 року малозначними справами є справи про стягнення аліментів … зменшення їх розміру. Згідно зі ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач (оголошення від 16.12.2024 року на офіційному веб - сайті Судової влади України - а.с. 160-161, оскільки останнім відомим зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача у цій справі є м. Бердянськ - тимчасово окупована територія Запорізької області України внаслідок військової агресії РФ проти України) правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі не скористалась. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_4 із вищезазначеним заочним рішенням суду першої інстанції погодилась, останнє за заявою відповідача судом першої інстанції не переглядалось, в апеляційному порядку не скаржувалось.

Позивач ОСОБА_10 в особі ОСОБА_2 оскаржує заочне рішення суду першої інстанції у цій справі лише в частині розміру аліментів, які стягнуто з останнього на користь відповідача у цій справі.

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 і лише в оскаржуваній частині - в частині розміру аліментів, які стягуються з останнього на користь відповідача у цій справі.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо не оскаржуваної частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи частково позов позивача у цій справі в оскаржуваній частині в частині зменшення розміру аліментів, утримуваних з нього на користь відповідача, керувався ст. ст. 13, 81, 258-259, 263-265 ЦПК, ст. ст. 182-183 СК України та виходив із такого.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до довідки про доходи виданої 20.11.2023 року капітану ОСОБА_1 , що проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 за період з травня 2023р по жовтень 2023р. йому була нарахована заробітна плата у розмірі 376255,63. З неї у нього було утримано аліменти у розмірі 119971,58.

Позивачем було надано копію посвідчення про право на проживання в ФР Німеччина Сабірової К.С.(а.с. 32-33) та довідку ВПО своєї матері ОСОБА_11 (а.с.52).

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем не було надано доказів того, що він тривалий час та систематично надавав грошову допомогу ОСОБА_9 та своїй матері ОСОБА_11 , крім того мати позивача є особою працездатного віку, та доказів того що вона потребує утримання, суду не надано.

Крім цього, суд першої інстанції звернув увагу на те, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

ч.3 ст.183 СК України встановлено, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з урахуванням зміни сімейного стану позивача, доцільно буде знизити розмір стягнення аліментів до 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, на кожну дитину.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині заочного рішення, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, таким, що ухвалене із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Заочне рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України в оскаржуваній частині у цій справі відповідає.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі в оскаржуваній частині, а лише відображають позицію позивача, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

В силу вимог ст. 20 ч. 1 ЦК України право на захист ОСОБА_1 здійснює у цій справі на свій розсуд. Проте, здійснюючи правосуддя, суд захищає права…фізичних осіб… у спосіб, визначений законом… (ст. 5 ч. 1 ЦПК України).

Крім того, в силу вимог ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи… В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст. 367 ч. 6 ЦПК України).

В силу вимог СК України права всіх трьох дітей позивача ОСОБА_1 , а саме:

1. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (свідоцтво про народження, копія а.с. 17, мати: відповідач - ОСОБА_4 );

2. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (свідоцтво про народження, копія а.с. 16, мати: відповідач ОСОБА_4 ),

3. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (свідоцтво про народження, копія а.с. 21, мати: ОСОБА_9 (свідоцтво про шлюб, копія а.с. 20, дружина з 20.09.2019 року),

між собою на утримання від позивача, як батька, є рівними.

За загальним правилом це мала б бути 1/6 частина від заробітку (доходу) позивача, як батька, на кожну дитину, враховуючи вимоги Сімейного Кодексу України, ст. 161 ч. 1 п. 4 ЦПК України та ст. 70 ч. 3 Закону України «Про виконавче провадження» (Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків).

Проте, суд першої інстанції у цій справі правильно зменшив розміраліментів на 2-х неповнолітніх дітей відповідача лише у вищезазначений спосіб, враховуючи вищезазначені зміни у сімейному та матеріальному стані позивача, як батька, (народження третьої дитини у 2020 році, необхідність утримання цієї третьої неповнолітньої дитини та нової дружини, яка доглядає за цією третьою дитиною, евакуація нової дружини із третьою дитиною до ФР Німеччини до закінчення воєнного стану, враховуючи, що позивач є діючим військовослужбовцем, зміни місця проживання позивачем через воєнні дії в Україні внаслідок військової агресії РФ проти України, знищення та втрату майна позивача через окупацію міста Маріуполя, залишення квартири в окупованому Бердянську, позивач є переміщеною особою до м. Львова, витрачає кошти на оренду квартири - копія договору а.с. 48-49 тощо) саме після ухвалення вищезазначеного рішення суду у 2018 році в іншій вищезазначеній справі про стягнення аліментів на 2-х дітей від відповідачки, зменшивши розмір аліментів з батька у розмірі 1/3 частини (на 2-х дітей, а це вже по 1/6 частині на кожну дитину відповідача) до розміру частини (на 2-х дітей, а це по 1/8 на кожну дитину відповідача) замість до 1/ 8 частини (на 2-х дітей, а це по 1/16 частині на кожну дитину відповідача), як він просив у своєму вищезазначеному позові у цій справі.

При цьому, суд першої інстанції правильно врахував, що батько є військовослужбовцем ЗСУ (а.с.22-23, 50), має дохід (довідка про доходи 67961,96 грн. щомісяця - а.с. 40), інших утриманців немає (відповідне рішення суду про встановлення факту протилежногоу матеріалах цієї справи відсутнє) та, відповідно, має можливість утримувати всіх своїх трьох неповнолітніх дітей одночасно при вищевикладених обставинах по 1/8 частині на кожну дитину окремо, а решту коштів витрачати на свої інші вищезазначені потреби.

Щодо колобораційної, на думку позивача, діяльності відповідача на окупованій території Бердянську Запорізької області (зміст апеляційної скарги позивача а.с. 120), то остання не підтверджена в установленому законом порядку (відповідний вирок чи постанова суду у відповідній кримінальній справі) та взагалі не може бути підставою для зменшення розміру аліментів на утримання 2-х спільних з нею дітей позивача, які є власністю дітей, а не відповідачки, та обов`язок на сплати яких покладено саме на позивача в силу вимог закону до досягнення цими дітьми повноліття.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача.

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, у цій справі відсутні та позивачем апеляційному суду не надані.

Не може бути прийнято апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України в якості доказу у цій справі додане позивачем до його апеляційної скарги смс - повідомлення від невстановленого адресата з телефону, що починається на +7… (а.с.126) в якості смс - повідомлення, на думку позивача, що належить відповідачу, оскільки остання цей факт в апеляційному суді у цій справі не визнавала (ст. 82 ч. 1 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування позивача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі в оскаржуваній частині (зменшеного розміру аліментів на дітей) відсутні.

Позивач та представник останнього не надали суду першої інстанції у цій справі належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача в оскаржуваній частині рішення.

Суд першої інстанції розглянув дану справу в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті в оскаржуваній частині.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги сторони позивача не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. ст. 133, 141 ЦПК України у цій справі було вирішено питання про розподіл між сторонами понесених документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом в оскаржуваній частині.

Разом із цим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити учасникам цієї справи, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду у цій справі, може бути у подальшому змінений (зменшений, збільшений) в порядку ст. 192 СК України чи стягнення останнього може бути взагалі припинено за відповідним позовом одержувача чи боржника окремо від цієї справи в разі зміни обставин, які стали підставою для його зміни судом за вищезазначеним рішенням суду у цій справі.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2024 року в оскаржуваній частині у цій справі залишити без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного оскарження, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 07.02.2025 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Подліянова Г.С.