Справа № 308/1619/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2025 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., розглянувши матеріали позовної заяви поданої представником позивача ОСОБА_1 , адвокатом Яцко Вільямом Людвіговичем до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Яцко Вільям Людвігович, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Дослідивши матеріали позовної заяви, приходжу до наступного висновку.

Згідно ч. 2 ст. 175 ЦПК України, позовна заява підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Так, відповідно ч.7 ст.177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Відповідно до п.1 ч.4 ст. 185 ЦПК України, заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Відповідно до частин 1 статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".

Частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.

Частина 1 статті 6 вказаного Закону передбачає, що адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою відповідно до рівня, визначеного згідно із Законом України "Про забезпечення функціонування української мови як державної", має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно положень ст. 12 Закону України «Про адвокатуру і адвокатські діяльність» особі, яка склала присягу адвоката України, радою адвокатів регіону у день складення присяги безоплатно видаються свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України.

Зразки свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю і посвідчення адвоката України затверджуються Радою адвокатів України.

Посвідчення адвоката України є документом, який підтверджує особу адвоката і його повноваження. Посвідчення є пластиковою карткою (згідно зразків), що містить передбачену Положенням інформацію про особу адвоката та реквізити посвідчення, відповідає технічним вимогам, має багатоступеневий захист від підробок. Посвідчення видається радою адвокатів регіону і містить підпис Голови Національної асоціації адвокатів України. ( ПОЛОЖЕННЯ про зразки бланків та технічних описів посвідчення адвоката України ЗАТВЕРДЖЕНО рішенням Ради адвокатів України від «23» квітня 2016 року № 119 із змінами, внесеними рішенням Ради адвокатів України від «19» березня 2021 року № 7).

За змістом пунктів 2.1 2.2 Положення про зразки бланків та технічних описів посвідчення адвоката України, службового посвідчення адвоката України - члена органу адвокатського самоврядування України, члена Комітету, утвореного при Національній асоціації адвокатів України, посвідчення адвоката іноземної держави, помічника адвоката України, затвердженого Рішенням Ради адвокатів України від 23 квітня 2016 року № 119, зі змінами, внесеними рішенням Ради адвокатів України від 19 березня 2021 року № 7 посвідчення адвоката України видається відповідними радами адвокатів регіону (АР Крим, областей, міст Києва та Севастополя) на підставі положень статті 12 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Адвокати, які бажають отримати посвідчення адвоката України єдиного зразка, можуть замовити його через відповідну раду адвокатів регіону або Національну асоціацію адвокатів України.

Отже, одночасно з отриманням свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвокат отримує також посвідчення, яке посвідчує його особистість.

При цьому суд звертає увагу, що сама по собі ордер, довіреність та свідоцтво на зайняття адвокатською діяльністю не можуть бути документами, які підтверджують особу адвоката України. Так як в цих документах відсутні всі складові елементи, які наявні в посвідченні адвоката України.

Наявність у особи, яка надає правову допомогу, статусу адвоката (який підтверджується наявністю свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та витягом з ЄРАУ), незалежно від того, зазначене це у довіреності чи ні, визначає можливість здійснення всіх прав та можливостей, пов`язаних із цим статусом.

Такий висновок міститься у рішенні РАУ від 12 квітня 2019 року № 28 «Про затвердження роз`яснення щодо деяких питань пов`язаних з представництвом клієнта в суді за довіреністю».

У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2018 року у справі № 908/1101/17 наголошено, що ні Закон «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ні ГПК, ні ЦК не встановлюють, що у довіреності, виданій на ім`я фізичної особи-адвоката, обов`язково має зазначатися те, що такий представник є саме адвокатом.

При цьому суд звернув увагу, що у зазначеному аспекті важливо, щоб особа, яка здійснює представництво за довіреністю, мала статус адвоката та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Сама довіреність визначає лише повноваження адвоката, межі наданих представникові прав та перелік дій, які він може вчиняти для виконання доручення.

На підтвердження повноважень діяти він імені позивача ОСОБА_1 , його представником ОСОБА_3 , подано разом із підписаною останнім позовною заявою довіреність.

Зі змісту довіреності вбачається, що ОСОБА_1 стверджуючи попередню домовленість уповноважує адвоката ОСОБА_3 який проживає в АДРЕСА_1 свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №02232, видане 12.10.2007 КМКДКА представляти його та його інтереси.

Разом із тим, суд констатує, що адвокатом до позовної заяви представником не додано посвідчення адвоката України, також не надано копію паспорта громадянина України і витяг з реєстру адвокатів НААУ.

Відповідно до частини другої статті 60 ЦПК України під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини шостої, частини дев`ятої статті 19ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб ( 90840 грн).

Предметом заявленого позову у даній цивільній справі є вимога майнового характеру, а саме стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 425920 гри. (чотириста двадцять п`ять тисяч дев`ятсот двадцять грн.).

Отже, ця справа не є справою з ціною позову, що не перевищує 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто справа не є малозначною у силу вимог закону.

Документи, що підтверджують право Яцко Вільяма Людвіговича на зайняття адвокатською діяльністю до позовної заяви не додані.

При цьому, у відповідності до принципу змагальності сторін, суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, в тому числі щодо повноважень і статусу адвоката.

Відповідно до частин 1 статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 60 ЦПК України , представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Згідно ч.ч.1,2,4 ст.62 ЦПК України, повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.

Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.

У разі задоволення заявленого клопотання щодо посвідчення довіреності фізичної особи на ведення справи, що розглядається, суд без виходу до нарадчої кімнати постановляє ухвалу, яка заноситься секретарем судового засідання до протоколу судового засідання, а сама довіреність або засвідчена підписом судді копія з неї приєднується до справи.

Довіреність фізичної особи, за зверненням якої прийнято рішення про надання їй безоплатної вторинної правничої допомоги, може бути посвідчена посадовою особою органу (установи), який прийняв таке рішення .

При цьому на підтвердження повноважень представника позивача до матеріалів позовної заяви додано копію довіреності згідно якої, ОСОБА_1 уповноважує ОСОБА_3 бути його представником в усіх органах державної влади, підприємствах, установах, організаціях, вчиняти та здійснювати всі необхідні дії тощо. Разом із тим, вказана довіреність не містить відомостей щодо надання повноважень щодо звернення до суду від імені ОСОБА_1 , в тому числі і щодо підпису саме від його імені позовних заяв.

Згідно із положенням ч.1 ст. 64 ЦПК представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Тобто, представник, через якого має право здійснювати свою участь сторона - є самостійним учасником процесу, який по суті наділений такими ж повноваженнями, як і особа, яку він представляє, саме тому довіритель у спеціально виданій йому довіреності визначає для представника обсяг повноважень, які останній має право здійснювати для представництва у будь-якому органі від імені довірителя. До того ж довіритель має право обмежити чи розширити коло повноважень представника та надати йому право на вчинення окремих процесуальних дій, які належать до спеціальних прав сторони.

Таким чином, єдиною підставою для підтвердження у представника обсягу повноважень, наданих йому довірителем є належним чином оформлена від імені довірителя довіреність із спеціальним визначенням кола повноважень, які має здійснювати представник від імені довірителя.

Зазначена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 810/739/15.

Звернення до суду з використанням правничої допомоги інших осіб, зокрема, адвоката, при реалізації права на справедливий суд (стаття 131-2 Конституції України, статті 16, 57 Кодексу адміністративного судочинства України та стаття 10 Закону України "Про судоустрій і статус суддів") передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, на уповноваження іншої особи на право надання правничої допомоги. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії (докази повинні бути в оригіналі або у формі копії, якісно оформленої особою, що є учасником справи), а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, що делеговані йому особою, що реалізує право на справедливий суд. Представник повинен демонструвати повагу до суду, підтверджуючи наявність повноважень на представництво, а також не позбавляти довірителя права знати про дії представника, зокрема, стосовно звернення з позовною заявою до суду.

Зазначена позиція викладена Верховним Судом в ухвалі від 31.05.2018 у справі № 813/4070/17.

З цього питання, також неодноразово висловлювалася Велика Палата Верховного Суду, яка зазначала, що реалізація права на звернення до суду є процесуальною дією, яка має здійснюватися або самою особою у порядку самопредставництва або її процесуальним представником (постанови від 13.03.2018 у справі № 914/2772/16; від 21.03.2018 у справі № 914/2771/16).

У рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 зроблено висновок, що за правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії у суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов`язки.

Обов`язок суду перевірити належність доказів наявності у представника права вчиняти конкретну процесуальну дію зумовлений, головним чином тим, що такий представник виступає самостійно в суді від імені довірителя (особи, яка відмовилася захищати в суді свої права в порядку самопредставництва) і виконує процесуальні дії виключно в інтересах довірителя, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для нього права та обов`язки.

Окрім того, в ухвалі від 29.11.2021 року справа №748/1739/21 Верховний Суд, повертаючи касаційну скаргу,зазначив, що повноваження адвоката як представника сторони можуть бути підтверджені як оригіналом ордера/довіреності, так і їх копією, засвідченою у визначеному законом порядку, а саме особою, яка має повноваження на засвідчення копії. Зокрема, адвокат може посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов`язковий спосіб посвідчення копій документів (відповідно до пункту 9 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду реалізація права на звернення до суду є процесуальною дією, яка має здійснюватися самою особою у порядку самопредставництва або її процесуальним представником (постанови від 13 березня 2018 року у справі № 914/2772/16; від 21 березня 2018 року у справі № 914/2771/16).

Постановою Великої Палати Верховного Суду у справі від 13 березня 2018 року у справі № 910/23346/16 визначено, що чітка та передбачувана вимога статті 131-2 Конституції України щодо належного представництва особи в суді є складовою частиною забезпечення ефективного захисту процесуальних прав кваліфікованою особою, функціонування системи правосуддя, відповідає гарантованому статтею 59 Конституції України праву на професійну правничу допомогу та не є обмеженням права на доступ до суду. Відтак дійшла висновку, що у разі відсутності довіреності з вичерпним переліком повноважень, навіть правомочність адвоката як представника щодо підписання документів від імені свого довірителя, повинна підтверджуватись домовленістю сторін у договорі про надання правової допомоги, який засвідчує існування між клієнтом та адвокатом домовленості стосовно наданих йому повноважень чи шляхом окремого визначення такої дії у договорі.

Звернення до суду, з використанням правничої допомоги інших осіб, зокрема, адвоката, при реалізації права на справедливий суд передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, на уповноваження іншої особи щодо надання правничої допомоги. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії (докази повинні бути в оригіналі або у формі копії, якісно оформленої особою, що є учасником справи), а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, що делеговані йому особою, яка реалізує право на справедливий суд.

Зі змісту поданої позовної заяви, вбачається, що її підписано представником позивача, підтвердження повноважень якого діяти від його імені, матеріали позовної заяви не містять.

При цьому до матеріалів справи не надано копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордеру, відповідного договору про надання правових послуг.

В матеріалах справи відсутні відомості щодо повноважень Яцко Вільяма Людвіговича, як представника ОСОБА_1 на вчинення процесуальних дій, а саме права подання заяви до суду (зокрема до Ужгородського міськрайонного суду Закраптаської області) з правом підпису, від імені особи, яку він представляє.

З огляду на зазначене, слід вважати, що позовна заява підписана представником позивача за відсутності підтвердження повноважень такої особи на її підписання.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутній належним чином засвідчений відповідний документ, який підтверджував би рішення заявника, реалізувати своє право на звернення із вказаною позовною заявою до суду не особисто, а через представника, в тому числі враховуючи те, що вказана заява підписана особою, яка не мала права її підписувати, таке право не доведено матеріалами справи, суддя дійшов висновку, що така відповідно п.1 ч.4 ст. 185 ЦПК України підлягає поверненню заявнику з усіма доданими до неї матеріалами.

За наведених обставин, провадження у справі не може бути відкрито, а позовна заява підлягає поверненню особі, яка її подала.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З приводу цього прецедентним є рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (рішення ЄСПЛ від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (пункт 27) та від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 31)).

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 185 ЦПК України заява повертається у випадках, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Також, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що відповідно до ч.7 ст.185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись п. 1 ч.4 ст. 185, 260,353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву, подану представником позивача ОСОБА_1 , адвокатом Яцко Вільямом Людвіговичем до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, повернути особі яка її подала.

Роз`яснити позивачеві, що відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена удень її проголошення або складення,має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (підписання) безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош