КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/4972/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Нежури В.А., Соколової В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», поданою адвокатом Малімоном Андрієм Ярославовичем, на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 31 жовтня 2024 року, постановленою під головуванням судді Лещенко О.В.,

у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року до суду звернулось ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі в особі Київської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за послугу з розподілу природного газу.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 31 жовтня 2024 року відмовлено у видачі судового наказу про стягнення заборгованості за послугу з розподілу природного газу.

Не погодившись з постановленою ухвалою, адвокатом Малімоном А.Я., який діє в інтересах ТОВ «Газорозподільні мережі України», подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд не надав належної оцінки обставинам справи та доказам по справі, не з`ясував повно і всебічно обставин справи, не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню у спірних правовідносинах.

Вказує, що правовідносини, які виникли між споживачем та газорозподільною організацією врегульовано Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2494, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2498 «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу».

Зазначено, що у відповідності до пункту 3 постанови НКРЕКП від 31 серпня 2023 року №1596 протягом 10 днів ТОВ «Газорозподільні мережі України» має повідомити споживачів природного газу на території ліцензованої діяльності Житомирської, Львівської та Київської філій ТОВ «Газорозподільні мережі України» про зупинення дії ліцензій з розподілу природного газу АТ «ЖИТОМИРГАЗ», АТ «ЛЬВІВГАЗ» та АТ «КИЇВОБЛГАЗ» та щодо зміни місць провадження (розширення території) господарської діяльності з розподілу природного газу ТОВ «Газорозподільні мережі України» на територію провадження господарської діяльності з розподілу природного газу АТ «ЖИТОМИРГАЗ», АТ «ЛЬВІВГАЗ» та АТ «КИЇВОБЛГАЗ», а також про необхідність здійснення споживачами природного газу оплати за надані послуги розподілу природного газу з 01 вересня 2023 року на рахунок ТОВ «Газорозподільні мережі України».

На виконання постанови НКРЕКП 01 вересня 2023 року на офіційному сайті ТОВ «Газорозподільні мережі України» https://grmu.com.ua/ розміщено інформацію щодо зміни місць провадження (розширення території) господарської діяльності з розподілу природного газу ТОВ «Газорозподільні мережі України» на територію провадження господарської діяльності з розподілу природного газу АТ «КИЇВОБЛГАЗ».

Вказує, що у такий спосіб населенню Київської області послуги з розподілу природного газу надаються Київською філією ТОВ «Газорозподільні мережі України», що діє на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, яка видана на підставі постанови НКРЕКП від 26 грудня 2022 року № 1839 (зі змінами від 31 серпня 2023 року №1596).

Доступ споживачів до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ договору розподілу природного газу, що укладається за затвердженою формою Типового договору розподілу природного газу.

Відповідно до пункту 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Зазначає, що згідно даних довідки про фактичне споживання, долученої до заяви про видачу судового наказу, ОСОБА_1 (о/р № НОМЕР_1 ) після початку провадження господарської діяльності на території Київської області Київською філією ТОВ «Газорозподільні мережі України» (01 вересня 2023 року) здійснюється фактичне документально підтверджене споживання природного газу, що підтверджується різницею показників вузла обліку Октава-А типорозміру G-6-1 зав. №053385 у бік збільшення. Відтак, факт споживання природного газу споживачем вказує на акцептування договору розподілу природного газу і відповідно факт приєднання побутового споживача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 до умов до Типового договору розподілу природного газу.

Щодо приєднання споживача до публічного договору шляхом фактичного споживання природнього газу посилається на висновки, зроблені у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №717/341/21.

Мотивуючи наведеним, просить скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 31 жовтня 2024 року, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягаєз таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовивши у задоволенні заяви про видачу судового наказу, суд вказав, що заявником не додано копії договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі між ТОВ «Газорозподільні мережі України» та боржником, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості. При цьому, долучений до заяви типовий договір не підписано боржником та не містить індивідуальних даних боржника.

Суд вказав, що із матеріалів поданої заяви не убачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, адже не надано доказів на підтвердження того, що саме боржник є споживачем послуг з розподілу природного газу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Установлено, що до суду звернулось ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Київської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за послугу з розподілу природного газу.

Вказує, що у ОСОБА_1 за період з вересня 2023 року по вересень 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 5474,41 грн.

В іншому доводи заяви про видачу судового наказу дублюють доводи апеляційної скарги та викладені вище.

До заяви про видачу судового наказу долучено документи, зокрема:

- перша - четверта сторінки статуту товариства;

- довідка про те, що споживачем ОСОБА_1 після початку провадження господарської діяльності на території Київської області Київською філією ТОВ «Газорозподільні мережі України» здійснюється фактичне документально підтверджене споживання природного газу;

- фото лічильника газу Октава-А типорозміру G-6-1 зав. №053385;

- копію акту №73 від 30 серпня «202_ р.» (як в копії) про відключення об`єкту (газових приладів) в буд. АДРЕСА_2 ;

- типовий договір розподілу природного газу, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2498;

- постанову від 30 грудня 2022 року №1944 Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для ТОВ «Газорозподільні мережі України»;

- розрахунок суми заборгованості за послуги розподілу природного газу перед Київською філією ТОВ «Газорозподільні мережі України» щодо ОСОБА_1 (о/р НОМЕР_2 ).

Із даних акту №73 від 30 серпня «202_ р.» убачається, що такий складено за відсутності ОСОБА_1 та в присутності особи, іменованої як ОСОБА_2 , вказаної як син.

За положеннями частини 3 статті 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до частини 1 статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Статтею 165 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу. Суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо:

1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу;

2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;

2-1) заяву подано особою, яка відповідно до частини 6 статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його;

3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу;

4) наявні обставини, передбачені частиною 1 статті 186 цього Кодексу;

5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою;

6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ;

7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини 1 цієї статті;

8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу;

9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

В частині 1 статті 161 ЦПК України передбачено вимоги, за якими може бути видано судовий наказ. Зокрема, згідно пункту 3 цієї частини судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

В статті 163 ЦПК України визначено перелік документів, які додаються до зави про видачу судового наказу. Зокрема, згідно пункту 3 частини 3 цієї статті, до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Отже, законодавець визначив, що при зверненні особи до суду з вимогами, визначеними у частині 1 статті 161 ЦПК України, в наказному провадженні, до заяви необхідно долучити договір, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

В апеляційній скарзі скаржник з посиланням на пункт 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ вказує про те, що фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема, документально підтверджене споживання природного газу. На підтвердження фактичного споживання ОСОБА_1 послуг з розподілу природного газу посилається на інформацію, долучену до заяви, про обсяги газу, які були розподілені за адресою: АДРЕСА_2 , щодо ОСОБА_1 , о/р НОМЕР_2 , за період з 01 вересня 2023 року по 30 вересня 2024 року, заборгованість у розмірі 5474,41 грн.

Такий довід апеляційної скарги відхиляється апеляційним судом з огляду на наступне.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2494 від 30 вересня 2015 року затверджено Кодекс газорозподільних систем. Цей Кодекс визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.

За приписами пункту 3 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного Кодексу України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Оператор ГРМ зобов`язаний на головній сторінці свого вебсайту, а також в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, та власних центрах обслуговування споживачів розмістити редакцію договору розподілу природного газу та роз`яснення щодо укладення та приєднання споживача до договору розподілу природного газу.

За приписами пункту 4 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному вебсайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Цим кодексом визначено, що заява-приєднання - складена за встановленою формою письмова заява споживача, що засвідчує його волевиявлення на приєднання до договору розподілу природного газу та містить персоніфіковані дані споживача та його об`єкта.

Аналіз наведених даних дозволяє зробити висновок, що формою первинного волевиявлення будь-якого споживача щодо отримання послуг з розподілу природного газу є підписання заяви-приєднання споживача до умов відповідного договору розподілу природного газу, розміщеного публічно.

При цьому довід заявника із посиланням на розміщення на вебсайті товариства щодо зміни надавача послуг розподілу природного газу на ТОВ «Газорозподільні мережі України» не вказують на укладення між заявником на боржником договору відповідно до вимог законодавства, а посилання заявника на долучену до заяви довідку про споживання ОСОБА_1 природного газу та на розрахунок суми заборгованості за послуги розподілу газу не свідчить про волевиявлення споживача щодо наміру укладення відповідного договору про розподіл природнього газу із заявником.

Із поданих заявником документів убачається лише наявність заборгованості у вказаний період за об`єктом нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , без підтвердження належності вказаного нерухомого об`єкту на праві приватної власності ОСОБА_1 станом 2023-2024 року, тоді як установити факт наявності між заявником та ОСОБА_1 договірних відносин щодо розподілу природнього газу із поданих документів не убачається можливим.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неможливість установити наявність договірних відносин, які склалися між заявником та ОСОБА_1 , у зв`язку із порушенням останньою яких між сторонами виникла заявлена заборгованість.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», подану адвокатом Малімоном Андрієм Ярославовичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 31 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді В.А. Нежура

В.В. Соколова