Справа № 279/5848/24
Провадження №2/283/127/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

04 лютого 2025 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Хомич В.М., секретар судового засідання Ільніцька С.В.,розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України,цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», Тараненко А.І., звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.12.2022 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №535014803 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Згідно з умовами договору, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало ОСОБА_1 кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 9300 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язалась повернути кредитору кошти та сплатити проценти за користування коштами.

28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу №28/1118-01, у відповідності до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передає (відступає) ТОВ ФК «Таліон Плюс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» приймає належні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. В подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали ряд додаткових угод, якими продовжено строк дії Договору факторингу від 28.11.2018.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №226 від 25.04.2023 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 22596,49 грн.

30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 30/1023-01, відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 2 від 20.12.2023 до Договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 45598,28 грн.

17.07.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали Договір факторингу № 17/07/2024, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.

Представник позивача просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № 535014803 від 27.12.2022 в розмірі 45598,28 гривень, судові витрати по справі та витрати на професійну правничу допомогу.

Процесуальні дії у справі

06.11.2024 з Коростенського міськрайонного суду Житомирської області за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою від 07.11.2024 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. Визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 12 годину 28.11.2024.

21.11.2024 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

27.11.2024 надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою від 28.11.2024 частково задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів від ТОВ «Фінансова компанія «Ейс», ТОВ «Таліон Плюс», ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», АТ КБ «Приватбанк».

13.12.2024 від позивача, 20.12.2024 від АТ КБ «Приватбанк» до суду надійшла витребувана інформація.

Ухвалою суду від 23.12.2024 задоволено клопотання представника позивача, поновлено строк на подання клопотання про витребування доказів, витребувано в АТ КБ «Приватбанк» докази.

30.12.2024 та 07.01.2025 від АТ КБ «Приватбанк» до суду надійшла витребувана інформація.

09.01.2025 від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» надійшла витребувана інформація.

13.01.2025 представник відповідача подав клопотання про залишення позову без розгляду на підставі п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

29.01.2025 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення у справі.

31.01.2025 від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі; не заперечував щодо ухвалення заочного рішення.

Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, 04.02.2025 представник відповідача звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони.

Суд відповідно до ст. 247 ЦПК України розглядає справу у судовому засіданні за відсутності позивача і відповідача без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Позиція відповідача

Представник відповідача у судових засіданнях позовні вимоги не визнав у повному обсязі з підстав, визначених у відзиві.

Так, у відзиві представник відповідача зазначив, що жодним доказом, що наданий позивачем, не доведено укладення кредитного договору, перерахування первісним кредитором кредитних коштів на рахунок відповідача, відступлення прав вимоги до відповідача на користь позивача, наявність у відповідача будь якої заборгованості перед позивачем.

Представник відповідача стверджує, що ОСОБА_1 не підписувала кредитний договір, оскільки номер телефону НОМЕР_1 їй не належить, а тому вона не отримувала одноразовий ідентифікатор НОМЕР_5 та не використовувала його для підписання договору.

Таким чином, на думку представника відповідача, матеріалами справи не доведено, що первісний кредитор та відповідач уклали кредитний договір, в якому погодили всі умови кредитування.

Також представник відповідача зауважив, що платіжне доручення № 4ccc8b35-784b-4c36-a584-165d5d74f195 є сфальшованим, а тому не є належним доказом перерахунку відповідачу кредитних коштів, оскільки цей документ не відповідає вимогам чинного законодавства в частині наявності всіх обов`язкових реквізитів.

Крім того, представник відповідача ставить під сумнів належність доказів щодо переходу від первісного кредитора до позивача прав вимоги до відповідача, оскільки, як зазначає представник, витяги з реєстрів прав вимоги та витяг з реєстру боржників виготовлені безпосередньо зацікавленими особами. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази оплати факторами договорів факторингу.

У додаткових поясненнях по справі представник відповідача також наголосив, що кредитний договір між первісним кредитором та ОСОБА_1 був укладений 21.02.2023 (фактично - 27.12.2022), а договір факторингу №28/1118-01 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали 28.11.2018, додаткову угоду до нього - 31.12.2020. Тобто на момент укладення договору факторингу жодної визначеної вимоги до відповідача у первісного кредитора не існувало.

Встановлені судом обставини

27.12.2022 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №535014803 у формі електронного документа з використанням електронного підпису у формі одноразового ідентифікатора. Згідно з умовами договору, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало ОСОБА_1 кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 9300 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язалась повернути кредитору кошти та сплатити проценти за користування коштами. Згідно з умовами договору та паспортом споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до Договору № 535014803 від 27.12.2022, строк кредитування 5 років (до 1826 днів) - п. 11.1 договору; дисконтний період - до 26.01.2023 - п. 7.1 договору. Процентні ставки за договором є фіксованими та не підлягають зміні кредитодавцем у односторонньому порядку. При цьому загальні витрати за договором та загальна вартість кредиту залежить від обраної моделі поведінки позичальника (п.п. 8.2, 8.5 договору), зокрема:

- якщо позичальник здійснить повернення кредиту до закінчення дисконтного періоду, процентна ставка становить 270, 1 % річних, тобто 0,74% за кожен день користування;

- якщо позичальник вчинить дії щодо пролонгації дисконтного періоду, процентна ставка становить 543,09 % річних, тобто 1,49% за кожен день користування;

- якщо позичальник користуватиметься кредитом без повернення кредиту до закінчення дисконтного періоду та продовження дисконтного періоду, застосовується процентна ставка в дисконтний період - 766,5% річних, тобто 2,1 % за кожен день користування, після закінчення дисконтного періоду 1087,7% річних, тобто 2,98% за кожен день користування.

Договір позичальником підписаний за допомогою одноразового ідентифікатора НОМЕР_5 (т.1 а.с. 11-20, т. 2 а.с. 26-35).

Кредитні кошти були перераховані ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 27.12.2022 на платіжну картку відповідача № НОМЕР_2 , емітовану АТ КБ «Приватбанк», що підтверджено платіжним дорученням № 4ccc8b35-784b-4c36-a584-165d5d74f195, випискою по рахунку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» № НОМЕР_3 за 27.12.2022, випискою за банківською картою ОСОБА_1 № НОМЕР_2 за період з 27.12.2022-30.12.2022 (т.1 а.с. 38,225 зворот, т. 2 а.с.2).

28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передає (відступає) ТОВ ФК «Таліон Плюс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» приймає належні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі прав вимоги, строк дії договору закінчується 28 листопада 2019 року (т. 1 а.с. 41-46).

28.11.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №19 до договору факторингу №28/1118-01, якою продовжили строк дії зазначеного договору до 31.12.2020, інші умови договору залишились без змін ( т. 1 а.с. 47).

31.12.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу №28/1118-01, якою зазначений договір було викладено в новій редакції та продовжено строк його дії до 31.12.2021 ( т. 1 а.с. 48-52).

Згідно з п. 4.1 договору факторингу №28/1118-01 (в редакції додаткової угоди № 26 від 31.12.2020) наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги (т. 1 а.с 48 зворот).

31.12.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №27 до договору факторингу №28/1118-01, якою продовжили строк дії зазначеного договору до 31.12.2022, інші умови договору залишились без змін, в редакції від 31.12.2020 ( т. 1 а.с. 53).

31.12.2022 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 31 до договору факторингу №28/1118-01, якою продовжили строк дії зазначеного договору до 31.12.2023, інші умови договору залишились без змін в редакції від 31.12.2020 ( т. 1 а.с. 86).

Згідно з розрахунком заборгованості, здійсненого ТОВ «Маніве ошвидка фінансова допомога», станом на 25.04.2023 заборгованість ОСОБА_1 становила 22596,49 грн, з яких: заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) 9299, 71 грн, заборгованість по відсоткам - 13296,78 грн (т. 1 а.с. 71-72).

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №226 від 25.04.2023 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 22596,49 грн, з яких: заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) 9299, 71 грн, заборгованість по відсоткам - 13296,78 грн (т. 1 а.с. 54-55).

30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 30/1023-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ ФК «Онлайн Фінанс» за плату належні йому права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, строк дії договору до 31.12.2024. Згідно з п. 4.1 вказаного договору право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги (т. 1 а.с. 56-60).

Згідно з розрахунком заборгованості, здійсненого ТОВ «Таліон Плюс», за період з 26.04.2023 по 20.12.2023 заборгованість ОСОБА_1 становила 45598,28 грн, з яких: заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) 9299, 71 грн, заборгованість по відсоткам - 36298,57 грн (т. 1 а.с. 73-74).

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 2 від 20.12.2023 до договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 45598,28 грн, з яких: заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) 9299, 71 грн, заборгованість по відсоткам - 36298,57 грн (т. 1 а.с. 61-62).

17.07.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали Договір факторингу № 17/07/2024, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступає ТОВ «ФК «Ейс» за плату належні йому права вимоги до третіх осіб - боржників, зазначених у відповідних реєстрах боржників, строк дії договору до 07.03.2026. Згідно з п. 1.2 вказаного договору перехід права вимоги до боржника відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників (т. 1 а.с. 63-67).

Згідно з реєстром боржників від 17.07.2024 до договору факторингу № 17/07/24 від 17.07.2024, від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 45598,28 грн, з яких: заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) 9299, 71 грн, заборгованість по відсоткам - 36298,57 грн (т. 1 а.с. 68-69).

Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом

Між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Щодо укладення 27.12.2022 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 договору кредитної лінії.

Згідно із ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ст. 207 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Як встановлено судом, кредитний договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://moneyveo.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Підписання кредитного договору електронним підписом свідчить про те, що відповідач ознайомилася з умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику та прийняла запропоновані умови.

Доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_1 не має у користуванні номера телефону НОМЕР_1 , а відтак вона не отримувала та не використовувала одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору, спростовується інформацією, яку надало на ухвалу суду АТ КБ «Приватбанк», згідно з якою номер телефону НОМЕР_1 був вказаний у анкетних даних ОСОБА_1 як фінансовий номер телефону (т. 2 а.с. 1).

Крім того, на вказані доводи суд зауважує, що саме по собі заперечення даного факту представником відповідача, без надання належних доказів, не може бути прийнято судом як доведений факт.

Представником відповідача не надано суду жодного доказу про те, що персональні дані ОСОБА_1 були протиправно використані третіми особами, а відтак суд на підставі сукупності досліджених доказів вважає доведеним факт укладання між первісним кредитором та відповідачем кредитного договору.

Щодо зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача.

Представник відповідача у відзиві зазначив, що платіжне доручення № 4ccc8b35-784b-4c36-a584-165d5d74f195, яким позивач підтвердив факт перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача, є сфальшованим, а тому не є належним доказом перерахунку відповідачу кредитних коштів.

Суд не погоджується з такою позицією представника відповідача, оскільки сукупністю письмових доказів підтверджено, що кредитні кошти були перераховані ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 27.12.2022 на платіжну картку відповідача № НОМЕР_2 , емітовану АТ КБ «Приватбанк». Таким чином, дані що вказані у платіжному дорученні № 4ccc8b35-784b-4c36-a584-165d5d74f195, взаємопідтверджені випискою по рахунку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» № НОМЕР_3 за 27.12.2022 та випискою за банківською картою ОСОБА_1 № НОМЕР_2 за період з 27.12.2022-30.12.2022 (т.1 а.с. 38, 225 зворот, т. 2 а.с.2).

Сторона відповідача не надала жодного доказу на спростування встановлених судом обставин в цій частині.

Щодо відступлення права вимоги до відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ч.1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Із досліджених судом письмових доказів, зокрема копій договорів факторингу та додаткових угод до них чітко встановлено, що первісний кредитор здійснив відступлення права вимоги до відповідача ТОВ «Таліон Плюс», який в подальшому відступив право вимоги ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», від якого право вимоги до відповідача на підставі договору факторингу перейшло до позивача.

Доводи представника відповідача про те, що на момент укладання 28.11.2018 договору факторингу №28/1118-01 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» та додаткової угоди до нього 31.12.2020, жодної визначеної вимоги до відповідача у первісного кредитора не існувало, суд не бере до уваги, оскільки, як встановлено судом вище, до договору факторингу №28/1118-01, між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено ряд додаткових угод, якими, зокрема, продовжувався строк дії основного договору до 31.12.2023 включно.

Так, 28.11.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №19, якою продовжили строк дії договору факторингу №28/1118-01до 31.12.2020, інші умови договору залишились без змін ( т. 1. а.с. 47).

31.12.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу №28/1118-01, якою зазначений договір було викладено в новій редакції та продовжено строк його дії до 31.12.2021 ( т. 1. а.с. 48-52).

31.12.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №27, якою продовжили строк дії зазначеного договору до 31.12.2022, інші умови договору залишились без змін, в редакції від 31.12.2020 ( т. 1 а.с. 53).

31.12.2022 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 31, якою продовжили строк дії договору факторингу №28/1118-01 до 31.12.2023, інші умови договору залишились без змін в редакції від 31.12.2020 ( т. 1 а.с.86).

Таким чином, як на момент укладення кредитного договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 27.12.2022, так і на момент відступлення первісним кредитором права вимоги, договір факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» був чинним.

Інші доводи представника відповідача не спростовують висновків суду.

Жодних доказів, які б спростовували суму заборгованості, відповідачем та її представником суду не надано, свій розрахунок не наведений, судово-економічна експертиза у справі за клопотанням сторони відповідача не призначалась.

Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «ФК «Ейс» є новим кредитором за договором кредитної лінії №535014803 від 27.12.2022. Оскільки відповідач не дотрималася умов, передбачених вказаним договором та допустила заборгованість, то позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2422,40 грн та витрат на правничу допомогу.

Оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд, з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України, вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати по сплаті судового збору, стягнувши їх з відповідача на користь позивача.

Щодо вимоги про стягнення правової допомоги.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за частиною 3 статі 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом статті 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами статті 141 ЦПК України визначено: розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення.

Частиною 3 статті 141 ЦПК України закріплено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн підтверджуються: договором про надання правничої допомоги № 26/07/24-01 від 26.07.2024 (т.1 а.с.76-77); додатковою угодою №5 від 26.07.2024 до вказаного договору (т. 1 а.с. 78-79), актом прийому-передачі наданих послуг від 26.07.2024.

Отже, з огляду на зазначені норми права, правову позицію Великої Палати Верховного Суду та встановлені обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу підлягають задоволенню, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, розмір яких є обґрунтованим, а також при цьому були дотримані критерії розумності їх вартості.

Керуючись ст. ст. 77-81, 83, 89, 95, 141, 263-265, 273, 279,354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» () заборгованість за кредитним договором № 535014803 від 27.12.2022 в сумі 45598 (сорок п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто вісім) гривень 28 копійок, а також судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок та 6000 (шість тисяч) гривень витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 10.02.2025.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», юридична адреса: 02090, м. Київ, Харківське шосе, 19, офіс 2005, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя В. М. Хомич