СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Кицюк В.С., за участю: секретаря Лопатюк А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Солом`янської районної у місті державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просив:

1) зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

2) визначити способи участі позивача у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисте спілкування:

- побачення п`ять раз на тиждень без участі матері: з понеділка по п`ятницю з 18.00 год. до 20.00 год. за місцем проживання дитини або за місцем його перебування;

- побачення та спільного проведення часу з перебуванням за місцем знаходження батька, кожну другу та четверту суботу і неділю місяця, починаючи з 10.00 год. суботи по 20.00 год. неділі;

- спільний відпочинок: першу третину літніх канікул (червень місяць) дитина проводить з матір`ю ОСОБА_2 , а другу третину літніх канікул (липень місяць) дитина проводить з батьком ОСОБА_1 ;

- необмежене спілкування з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, що не передбачає безпосереднього фізичного спілкування між дитиною та батьком;

- щороку 01 січня, 25 грудня, на Великдень та у день народження дитини - протягом 3 годин за домовленості з матір`ю;

- у разі, якщо святкові дні припадають на день побачення з дитиною або цей день передує дню побаченню, або є наступним після нього, то такі дні дитина проводить з батьком;

- в день побачення з дитиною, позивач має право забирати дитину із дитячого садочка (школи) особисто;

- той з батьків, хто забирає дитину у іншого, повинен забирати дитину за місцем його находження іншого батька.

3) у випадку зміни перебування дитини, негайно повідомити про це батька.

4) зобов`язати відповідача ОСОБА_2 за два дні до дня зустрічі позивача з дитиною, надати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання змін, повідомити про це позивача особисто на наступний день з дня настання таких обставин.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що сторони перебувають у шлюбі з 30 жовтня 2018 року, від шлюбу мають спільного сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після початку війни, позивач з родиною виїхав у безпечне місце поза межами України, де створив усі належні умови для проживання та розвитку дитини, працюючи аби забезпечити потреби родини у необхідних речах, однак відповідач повернулась до м. Києва з дитиною. Після переїзду до м. Києва відповідач почала забороняти позивачу спілкуватися з дитиною та змусила дитину називати батьком іншого чоловіка, який має своїх двох дітей від іншого шлюбу. Позивач усвідомлює, що дитина маленька і потребує не лише спілкування та батьківської турботу, але і належного виховання. Усі намагання позивача мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідач перешкоджає позивачу у спілкуванні з дитиною навіть засобами телефонного зв`язку. Однак, позивач намагається підтримувати нормальний зв`язок із дитиною, навіть знаходячись дистанційно. Вищезазначене свідчить, що права позивача, як батька дитини, порушуються штучно саме відповідачем.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 червня 2023 року визначено головуючого суддю ОСОБА_4

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05 липня 2023 року відкрито загальне позовне провадження.

11.09.2023 до суду надійшов відзив, у якому відповідач просила відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначає, що після повномасштабного вторгнення сторони разом із дитиною виїхали за межі України, але в березні 2023 року відповідач з дитиною повернулись до м. Києва. Відповідач зауважує, що позивач знайшов можливість виїхати з України, а з поверненням до України не погодився, відтак з березня 2023 року дитина проживає з відповідачем та перебуває повністю на її утриманні. Відповідач звертає увагу, що позивач жодним чином не виявляв бажання спілкуватись з дитиною, жодного разу не телефонував та не писав відповідачу з цього питання, позивач абсолютно не цікавиться життям дитини. Крім того, невідомі особи змінили замки на вхідних дверях квартири, в якій зареєстроване місце проживання дитини і в якій сім`єю сторони проживали, внасліжок чого відповідач позбавлена доступу до дитячих речей. Відповідач не надає жодної матеріальної допомоги дитині, судовий наказ про стягнення аліментів не виконується позивачем. Також відповідач звертає увагу, що ніколи не забороняла позивачу спілкуватись з дитиною. Крім цього, позивач знаходиться за межами України, не висловлював бажання побачитись із дитиною у майбутньому. Фактично, позивач самоусунувся від спілкування та виховання сина, а також від його утримання. Вимоги позивача відповідач розуміє таким чином, що відповідач, покинувши своє місце проживання, місце роботи, на руках з малолітньою дитиною їздила по Європі в пошуках позивача задля виконання його графіку побачень з дитиною.

12.09.2023 через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначає, що позивач внаслідок бойових дій отримав поранення, щомісяця висилає відповідачу аліменти на утримання дитини в добровільному порядку, намагається поспілкуватись із дитиною, а відповідач щоразу відмовляє позивачу.

02.10.2023 до суду надійшли заперечення, у яких відповідач зазначає, що позивач самоусунувся від спілкування з дитиною та не бере участь в її вихованні. Також відповідач заперечує проти наданих позивачем скріншотів, оскільки такого листування у месенджері не вела, як і не отримувала квитанції про сплату аліментів, на яких рахунок позивач їх сплачував відповідачу невідомо. Щодо судового наказу про стягнення аліментів, відповідачу не видавали такий наказ, оскільки позивач подав до суду заяву про скасування цього наказу.

Розпорядженням керівника апарату Солом`янського районного суду міста Києва від 18 квітня 2024 року №1465 призначено проведення автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку із неможливістю продовжувати розгляд справи суддею ОСОБА_4 у зв`язку з її звільненням у відставку, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 19 березня 2024 року №797/0/15-24.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 квітня 2024 року визначено головуючого суддю Кицюк В.С.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13 травня 2024 року справу прийнято до провадження та продовжено розгляд за правилами загального позовного провадження.

03.06.2024 до суду надійшло клопотання відповідача про долучення доказів.

25.07.2024 та 26.07.2024 до суду надійшов висновок органу опіки та піклування Солом`янської РДА.

16.12.2024 до суду надійшли пояснення відповідача щодо висновку органу опіки та піклування.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 19 грудня 2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач у судове засідання не з`явився, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Третя особа у судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином.

Відповідач подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, 30 жовтня 2018 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про що видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якого є ОСОБА_1 , матір`ю - ОСОБА_2 .

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 27 червня 2023 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Судовим наказом Солом`янського районного суду міста Києва від 07 липня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду - 24.06.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_1 05 червня 2023 року надіслав ОСОБА_2 вимогу щодо негайного звільнення приміщення у добровільному порядку та відшкодування витрат за час користування житлом зі сплатою усіх комунальних витрат та вжиття інших заходів.

Відповідно до висновку Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування від 25 липня 2024 року №108-9202 «Про визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити наступні способи участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_3 : необмежене спілкування з малолітнім засобами телефонного зв`язку, спільний відпочинок з малолітнім 15 днів взимку та 30 днів влітку під час шкільних канікул за попереднім узгодженням з матір`ю дитини.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції).

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, №31111/04, §54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, №10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Поряд із цим, згідно з ч.6 ст.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно зі ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст.151, 152 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення (частина перша статті 158 СК України).

Відповідно до статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

За змістом положень ст.1 Закону України «Про охорону дитинства», забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити; контакт з дитиною - реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»).

За змістом ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Сторонами не заперечується, що батьки разом не живуть, а дитина проживає з відповідачем.

З урахуванням викладеного, вимоги позивача про зобов`язання відповідача не чинити перешкод у спілкуванні та вихованні дитини є частково обґрунтованими.

У той же час, суд тільки частково погоджується із висновком органу опіки та піклування, оскільки останніми не взято до уваги, що позивач увесь час перебуває за кордоном, а малолітній син разом із матір`ю проживають в Україні. Крім того, у силу віку малолітня дитина позбавлена можливості самостійно відвідувати батька за кордоном без супроводу матері. Також не враховано принцип свободи пересування у тому числі до відповідача, а позивачем не запропоновано механізм зустрічей з молділітньою дитиною за межами України та відповідне передання дитини від матері до батька.

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини, які полягають зокрема в забезпеченні її розвитку у стійкому середовищі.

Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Позивач, будучи батьком дитини, прагне спілкування із нею, оскільки участь у вихованні та розвитку дитини є його правом та обов`язком. Окрім наведеного, суд вважає, що реалізація одним із батьків свого права на спілкування з дитиною у будь-якому разі не повинна перешкоджати нормальному розвиткові дитини.

Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином у спосіб, визначений висновком органу опіки та піклування, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з сином, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, не встановлено, а тому враховуючи інтереси дитини, вік дитини, стан дитини, місцезнаходження дитини та сторін, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Більш того, суд роз`яснює сторонам, що з урахуванням вікових змін дитини, його розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини.

З урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин дійсних взаємовідносин сторін, відношення батька до дитини, а також відношення матері до батька та дитини, переймаючись виключно інтересами дитини, який є хлопчиком, і в житті якого особа чоловіка - батька має одне з вирішальних значень, суд приходить до висновку про встановлення саме такого способу участі батька у вихованні сина, який наедено у резолютивній частині рішення.

Керуючись ст.ст.4, 76 - 81, 89, 247, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Солом`янської районної у місті державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не чинити перешкоди ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначити спосіб участі батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме -необмежене спілкування з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто засобами телефонного, поштового, електронного зв`язку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Вікторія КИЦЮК