Провадження № 2-о/750/96/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді - Косенка О.Д.,

секретар- Веремій А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту перебування особи на утриманні,

заінтересовані особи: військова частина НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області,

ВСТАНОВИВ:

27 грудня 2024 року до суду звернулася ОСОБА_1 (далі-заявник), інтереси якої представляє адвокат Переверзєв О.О. (далі - представник) про встановлення факту перебування її на утриманні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зник безвісти 25.07.2024 під час виконання завдань з оборони Держави, заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 (далі - заінтересована особа -1), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - заінтересована особа -2), Головне управління Пенсійного фонду в Чернігівській області (далі - заінтересована особа -3).

Вказана заява мотивована тим, що заявник є повнорідною сестрою військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 , який зник безвісти 25.07.2024 під час виконання завдань з оборони держави на території Донецької області. Встановлення факту перебування на утриманні брата необхідне заявнику для реалізації її права на отримання матеріальних виплат та гарантій, передбачених Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884.

Заявник у позасудовому порядку для захисту своїх прав зверталася до заінтересованих осіб, проте отримала відмови у наданні їй соціальних послуг, як сестрі військовослужбовця ОСОБА_2 , оскільки у заявника відсутні документи на підтвердження факту її перебування на утриманні ОСОБА_2 . У зв`язку з цим, заявник змушена звернутися до суду, оскільки інших способів встановлення цього факту не існує. Заявник є інвалідом 1-ї групи, самостійно виховує дитину - інваліда, батько якої помер. ОСОБА_2 до мобілізації до Збройних сил України проживав разом із заявником як член сім`ї. Після мобілізації матеріально утримував, забезпечуючи оплату комунальних послуг, оплачував навчання дочки у Польщі, перераховуючи їй кошти, які були основним доходом заявника та її засобом до існування.

Ухвалою суду від 31.12.2024 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку окремого провадження на 31.01.2025. Витребувано інформацію про наявність записів про реєстрацію шлюбу ОСОБА_2 та народження дітей.

Представник заявника в поданій 31.01.2025 до суду заяві просив розглянути справу без його участі та без участі заявника.

Представник заінтересованої особи 1, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, у судове засідання не з`явився.

Представником заінтересованої особи 2 подано до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що з приводу вирішення спору він покладається на думку суду.

Заінтересована особа 3 через канцелярію суду 20.01.2025 надала письмове пояснення по справі, у якому вона просила відмовити у задоволенні заяви. У поясненні вказано, що сам по собі факт, що заявник та ОСОБА_2 є повнорідними братом і сестрою не дає підстав для висновку про перебування заявника на утриманні ОСОБА_2 . Необхідно встановити, що його допомога була основним і постійним джерелом доходів для заявника. Також у поясненні вказано, що справа не може бути розглянута у порядку окремого провадження, оскільки із заяви вбачається спір про право, який може бути розглянутий лише в позовному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Неявку у судове засідання заінтересованої особи 1 не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Встановлення факту перебування на утриманні брата ОСОБА_2 необхідне заявнику для реалізації її права на отримання матеріальних виплат та гарантій, передбачених Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Тобто, виходячи з аналізу вказаної норми Сімейного кодексу України, сім`єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності.

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 28.05.1981 ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 та її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.16). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 24.11.2006 ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.17).

За таких обставин заявник та ОСОБА_2 є повнорідними сестрою і братом.

Батьки заявника та ОСОБА_2 померли, що підтверджується копією свідоцтва про смерть ОСОБА_4 серії НОМЕР_5 від 31.10.2022 (а.с.18) та копією свідоцтва про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_6 від 26.12.2006 (а.с. 19).

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_7 від 31.05.2011 заявник є матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком якої є ОСОБА_6 (а.с. 20). ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 від 16.02.2011 (а.с. 21). Відповідно до свідоцтва, виданого 11.06.2024 керівництвом приватної школи «ТРІСТАН» у м. Тчев, Республіка Польша, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у 2023/2024 у навчальному році продовжує навчання на другому курсі ПТУ. Проживає учениця в інтернаті у м. Тчев, де отримує безкоштовне харчування та цілодобову педагогічну та психологічну допомогу (а.с. 23,24).

Згідно з інформацією Відділу державної реєстрації актів цивільного стану в м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 10.01.2025 № 89/85-10-33.23/33.23 актові записи про шлюб та народження дітей у ОСОБА_2 в архіві відділу відсутні (а.с. 109).

Таким чином у ОСОБА_2 живими членами сім`ї (близькими родичами) залишилися заявник та племінниця (дочка заявника) ОСОБА_5 .

ОСОБА_2 до мобілізації до Збройних сил України проживав разом із заявником як член сім`ї у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить заявнику та її брату на праві спільної часткової власності, що підтверджується актом про фактичне проживання від 16.09.2024 (а.с. 76) та інформаційною довідкою з реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.09.2024 (а.с. 83-85). Іншого місця проживання ОСОБА_2 не мав, що підтверджується, серед іншого, відсутністю у нього зареєстрованого місця проживання. Також він ніс витрати на утримання майна спільного користування, сплачував комунальні платежі. Таким чином заявник та ОСОБА_2 були пов`язані спільним побутом.

У 2023 році ОСОБА_2 був мобілізований до Збройних сил України та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.08.2024 № 206-РС зарахований у розпорядження командира цієї частини, наказом командира частини від 31.08.2024 № 253 зарахований до списків частини та поставлений на всі види забезпечення (а.с. 92). У подальшому перебував на військовій службі як військовослужбовець військових частин НОМЕР_9 , НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , про що свідчать записи у військовому квитку серії НОМЕР_10 (а.с. 94-96).

Після мобілізації ОСОБА_2 матеріально утримував заявника, забезпечуючи оплату комунальних послуг, оплачуючи навчання дочки у Польщі, перераховуючи їм кошти, які були основним доходом заявника та її засобом до існування. Загальний розмір коштів, які переказав ОСОБА_2 сестрі та племінниці за період листопада 2023 року по липень 2024 року становить 203 259,31 грн, що підтверджується платіжними інструкціями (а.с. 44-75).

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Відповідне положення міститься у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 23.04.2020 у справі № 686/8440/16-й.

Конституційний Суд України в рішенні від 03.06.1999 року у справі № 1-8/99 (№ 5-рп/99) роз`яснив, що під членом сім`ї військовослужбовця треба розуміти особу, пов`язану кровними (родинними) зв`язками або шлюбними відносинами; постійним проживанням з військовослужбовцем, веденням з ним спільного господарства. До кола членів сім`ї військовослужбовця належать його (її) дружина (чоловік), їх діти і батьки. Діти є членами сім`ї незалежно від того, чи є це діти будь-кого з подружжя, спільні або усиновлені, народжені у шлюбі або позашлюбні. Членами сім`ї військовослужбовця можуть бути визнані й інші особи за умов постійного проживання разом з суб`єктом права на пільги і ведення з ним спільного господарства. Членом сім`ї, що перебуває на утриманні військовослужбовця є та з визначених у п. 1 цього Рішення особа, що перебуває на повному утриманні військовослужбовця або одержує від нього допомогу, яка є для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.

Крім того Конституційний суд України у своєму рішенні зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат; спільний бюджет: спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 31.03.2020 року у справі № 205/4245/17 (провадження № 61-17628св19).

Згідно з п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді витрат на утримання житла, його ремонті, сплату комунальних платежів, купівлі продуктів харчування, речей першої необхідності тощо. Тому, отримання заявником інших виплат не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування його на утриманні. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 592/17552/18, від 22.11.2020 у справі № 210/343/19, від 22.05.2019 у справі № 520/6518/17, від 27.06.2018 у справі № 210/2422/16-ц.

Відповідно до копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії МСЕ-ЧНВ № 200327, заявнику встановлено І «Б» групу інвалідності з дитинства з 01.01.2012 безтерміново, висновок про умови та характер праці - потребує сторонньої допомоги (а.с. 12). Указаний факт також підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_11 , виданого 29.11.2022 (а.с. 22).

Згідно із записами у трудовій книжці заявника, з листопада 2014 року вона не працює (а.с. 77-89). За станом здоров`я має обмеження у здійсненні трудової діяльності. Відповідно до довідок про доходи від 23.09.2024 № 1343,1431, 3336, 2338, розмір її пенсії по втраті годувальника за період з січня 2023 по серпень 2024, тобто за 1 рік і 8 місяців склав 62 844,26 грн, а розмір державної соціальної допомоги за цей же період - 88 008 грн (а.с. 80-81).

Заявник несе витрати щодо оплати комунальних послуг, що підтверджується платіжними інструкціями (а.с. 25-43). Також на утриманні заявника перебуває неповнолітня дочка ОСОБА_5 . Відповідно інформації приватної школи «ТРІСТАН» у м. Тчев (Республіка Польща), дочка продовжує навчання у школі, проживає в інтернаті у м. Тчев, де отримує безкоштовне харчування та цілодобову педагогічну та психологічну допомогу. При цьому забезпечення інших потреб дитини, зокрема щодо придбання одягу, засобів для навчання та побуту, потребує фінансової участі заявника.

Окрім цього, суд враховує, що заявник, як особа з інвалідністю 1-ї групи, відноситься найбільш соціально вразливої категорії населення, їй необхідно докладати додаткових зусиль для організації свого життя через незадовільний стан здоров`я. Також заявник потребує додаткового лікування для підтримання здоров`я на належному рівні, а відтак несе додаткові фінансові витрати.

На необхідність врахування стану здоров`я заявника при ухваленні судового рішення вказано у рішеннях ЄСПЛ у справах «Науменко проти України» (п.85), Бурдов проти Росії 2» (п.154), а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 750/1591/18-ц.

За 10 місяців розмір перерахованих ОСОБА_2 своїй сестрі та племінниці коштів склав 203 259,31 грн, що значно більше ніж загальний розмір отриманих заявником доходів за 1 рік і 8 місяців (150 852,26 грн).

Відтак, допомога, яка надавалася ОСОБА_2 своїй сестрі була для неї хоч і не єдиним, але постійним і основним джерелом засобів до існування, адже отримувані нею доходи за своїм розміром не дозволяють забезпечувати потреби її та її неповнолітньої дочки.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 5, 6 ЦПК України). Критерії оцінки судом наданих сторонами доказів визначені у ст. ст. 77-80 ЦПК України.

В ході судового розгляду даної справи обставини, на які посилався представник заявника знайшли своє підтвердження доказами, які суд визнає належними і допустимими, оскільки вони логічно пов`язані між собою.

Суд, зокрема, вважає доведеним, що заявник та ОСОБА_2 до його мобілізації спільно проживали, вели спільне господарство, спільно несли витрати. Після мобілізації ОСОБА_2 приймав участь у витратах заявника та надавав їй допомогу, яка для неї була постійним і основним джерелом засобів до існування.

Відповідно до сповіщення сім`ї від 29.07.2024, направленого заінтересованою особою 2 на адресу заявника, її брат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , старший солдат 1 гранатометного відділення гранатометного взводу військової частини НОМЕР_2 , військовослужбовець за мобілізацією, призваний ІНФОРМАЦІЯ_6 05.120.2023, зник безвісти 25.07.2024 під час виконання завдань з оборони Держави в Донецькій області Покровського району с. Новоолександрівка. Сповіщення є підставою для подання документів для призначення пенсії (матеріальної допомоги) і надання пільг в установленому законом порядку (а.с. 86).

З метою реалізації своїх прав у позасудовому порядку заявник та її представник зверталася до військової частини НОМЕР_12 із заявами про виплату грошового забезпечення безвісти зниклого брата у порядку встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 (а.с. 87-91). Листом від 29.11.2024 № 4007/13/5091за підписом командира військової частини № НОМЕР_1 , де ОСОБА_2 проходив службу на час безвісного зникнення, заявника повідомлено про відсутність законодавчих підстав для виплати їй як сестрі ОСОБА_2 грошового забезпечення військовослужбовця. У листі наведено норми ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», проте конкретна причина відмови не зазначена (а.с. 93).

Крім того, заявник зверталася до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою від 02.12.2024 щодо перерахунку їй пенсії по втраті годувальника, проте рішенням від 06.12.2024 в задоволенні заяви відмовлено, оскільки заявник не перебувала на утриманні ОСОБА_2 (а.с. 100,101).

Таким чином на день подачі заяви заявником використано всі можливості захисту своїх прав та законних інтересів у позасудовому порядку.

Встановлення факту перебування заявника на утриманні ОСОБА_2 , крім вирішення питань реалізації права на соціальний захист, також необхідно їй для комунікації з органами військового управління, зокрема у питанні розшуку брата.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у частині першій статті 315 ЦПК України. Пунктом 2 ч.1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про перебування фізичної особи на утриманні.

За умовами ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду (ч. 3 ст. 297 ЦПК України).

Стосовно доводів заінтересованої особи 3 щодо неправильно обраного заявником способу захисту шляхом звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження, суд звертає увагу на правові позиції, наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 у справі № 560/17953/21.

У цій справі Верховний суд дійшов висновку, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. Отже, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України».

Велика Палата відступила від свого попереднього правового висновку у подібних правовідносинах, викладеного у постанові від 30.01.2020 у справі № 287/167/18-ц про те, що оскільки вимоги заявниці пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за нею певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням, то відповідно за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявниці з державою, а отже, не підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Підстави для відступу Велика Палата мотивувала тим, що вказаний підхід до визначення юрисдикції справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, не узгоджується із завданням і метою адміністративного судочинства, визначеними статтею 2 КАС України. Також неефективним є підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви.

У постанові від 20.11.2024 у справі № 179/986/23 Верховний Суд зазначив, що згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Самі по собі заперечення права заявника на виплату одноразової грошової допомоги, оскільки заявлений ним факт не підтверджено належними доказами, не свідчать про існування спору про право.

У справі відсутні дані, що мається спір про право на отримання виплат та призначення пенсії по втраті годувальника, про які йдеться, між претендентами на її отримання, який, зокрема, повинен вирішуватися у спосіб, визначений спеціальною правовою нормою абзацом 4 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168.

Навпаки, судом встановлено, що інші особи, які б мали та могли реалізувати свої права та законні інтереси у зв`язку з безвісним зникненням ОСОБА_2 , відсутні. Заявник є законним представником племінниці ОСОБА_2 , які є єдиними живими родичами безвісти зниклого.

Для встановлення факту перебування на утриманні військовослужбовця відсутній інший (позасудовий) порядок. Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що належність до члена сім`ї загиблого військовослужбовця визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Від встановлення цього юридично значимого для заявника факту залежить її право на отримання виплат згідно із Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідний юридичний факт є індивідуальним, оскільки має правові наслідки лише для заявниці.

Отже, надані заявником докази суд визнає такими, що підтверджують факт перебування заявника на утриманні брата до дня його загибелі при захисті Батьківщини, а обраний заявником спосіб захисту свої прав належним, а тому заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 258, 259, 263,265, 273, 319, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головне управління Пенсійного фонду в Чернігівській області, - задовольнити.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_13 ) перебувала на утриманні свого брата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який зник безвісти 25 липня 2024 року під час виконання завдань з оборони Держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя