ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1224/25 Справа № 243/2461/24 Суддя у 1-й інстанції - Воронков Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Зубакової В.П., Остапенко В.О.,

за участю секретаря судового засідання Черняєвої С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №243/2461/24 за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , про розстрочення виконання рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03.07.2024 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 серпня 2024 року, постановлену у складі судді Воронкова Д.В., -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 до Слов`янського міськрайонного суду звернувся представник ОСОБА_1 з заявою про розстрочення виконання рішення суду, яка обґрунтовано тим, що рішенням суду стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором №5574370 від 21.02.2022 у розмірі 72138 грн., нараховані відсотки за 60 календарних днів 23880 грн, судовий збір в розмірі 2422,40 грн, витрати на правничу допомогу в сумі 10000 грн, всього 108440,40 грн. Зазначає, що заявниця не має можливості виконати дане судове рішення, оскільки має скрутне матеріальне становище, вона була вимушена покинути своє постійне місце проживання та виїхати за межі України у зв`язку з повномасштабним вторгненням, втратила роботу та не має постійного прибутку.

Просив суд розстрочити виконання рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03.07.2024 терміном на один рік, шляхом внесення щомісячних платежів по 9 036,70 грн.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 серпня 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , про розстрочення виконання рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03.07.2024 року відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , не погоджується з оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції, а тому просила її скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви.

Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги, що ОСОБА_1 має намір добровільно виконати зазначене вище рішення суду в повному обсязі.

Однак, наразі матеріальне становище ОСОБА_4 не дозволяє їй відразу, однією сумою, сплатити суму боргу за рішенням суду у справі №243/2461/24.

Також зазначає, що на підтвердження обставин, що можуть бути підставою для розстрочки виконання рішення суду ОСОБА_4 було надано виписку з карткового рахунку, індивідуальні відомості про застраховану особу ПФУ (форма ОК).

Крім того, звертає увагу колегії суддів на те, що ОСОБА_4 була змушена покинути місце проживання та виїхати за межі України у зв`язку з бойовими діями на території України, в результаті чого вона втратила роботу та не має постійного прибутку, що істотно перешкоджає її обов`язку терміново одним платежем сплатити присуджену судом значну за розміром суму.

Проте, судом першої інстанції не було надано належної оцінки зазначеним доказам.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись у встановленому законом порядку.

Судом було задоволено клопотання представника ОСОБА_1 про розгляд справи в режимі відеоконференції з власних засобів зв`язку, поза приміщенням суду, однак з`єднатись з судом з технічних причин не виявилось можливим.

Відповідно до ч.5 ст.212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо, несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву.

Фіксація судового процесу не здійснювалась на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням суду стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором №5574370 від 21.02.2022 у розмірі 72138 грн., нараховані відсотки за 60 календарних днів 23880 грн, судовий збір в розмірі 2 422,40 грн, витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 грн, всього 108440,40 грн. Зазначає, що заявниця не має можливості виконати дане судове рішення, оскільки має скрутне матеріальне становище, вона була вимушена покинути своє постійне місце проживання та виїхати за межі України у зв`язку з повномасштабним вторгненням, втратила роботу та не має постійного прибутку.

Як вбачається з виписки по картці/рахунку ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 від 12.07.2024 за період з 01.01.2024 по 12.07.2024 надходження складали 20,30 грн.

З Індивідуальних відомостей про застраховану особу ПФУ (форма ОК-7) від 28.09.2020 видно, що ОСОБА_1 отримувала дохід за 2018 у розмірі 22 169,55 грн, за 2019 50 076,00 грн, за 2020 34 903,24 грн.

Відмовляючи у задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення, суд першої інстанції вказав, що відповідач не довів виключних обставин для розстрочення виконання рішення суду.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду та зазначає наступне.

Суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні (частина 1 статті 267 ЦПК України).

Відповідно до статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову.

Крім того, частиною 1 статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення.

Таким чином, підставою для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Зазначений у наведених нормах закону перелік обставин, з якими законодавець пов`язує відстрочення (розстрочення), виконання судового рішення, і які з урахуванням розподілу обов`язку з доказування (стаття 81 ЦПК України) має довести заявник та перевірити суд (ступінь вини відповідача у виникненні спору, щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, матеріальний стан, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо), не є вичерпним, але у будь-якому разі ці випадки мають винятковий характер.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що при вирішенні заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Розстрочення - це виконання рішення частинами, встановленими судом, з певним інтервалом у часі.

Водночас розстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа заборгованості за відповідним договором є незмінною.

Таким чином, розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не змінює цивільне зобов`язання, у тому числі в частині строків його виконання. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (частина 3 статті 77 ЦПК України).

Положеннями частини 2 статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Звертаючись до суду із заявою про розстрочення виконання судового рішення, як підставу, що ускладнює виконання рішення суду ОСОБА_1 зазначала, що була змушена покинути місце проживання та виїхати за межі України у зв`язку з повномасштабним збройним вторгненням РФ на територію України, в результаті чого остання втратила роботу та не має постійного прибутку, що негативно вплинули на можливість отримувати дохід.

Колегія суддів зазначає, що саме по собі введення воєнного стану в країні не звільняє учасників цивільних правовідносин від виконання своїх зобов`язань, має бути об`єктивний причинний зв`язок з наслідком у формі невиконання зобов`язання.

Зазначені обставини не є беззаперечним доказом скрутного майнового стану заявниці, адже, матеріали справи не містять відомостей про дохід ОСОБА_1 , зокрема, станом на час розгляду заяви про розстрочення виконання рішення суду, заявником не надано доказів з ДФС про доходи за 2023-2024 роки, які є належними доказами на підтвердження заявлених доводів.

Зважаючи на викладене заявником не наведено доводів та не надано переконливих доказів наявності у заявника або у його сім`ї виняткових обставин, які б дозволили суду задовольнити заяву про розстрочку виконання судового рішення.

Питання розстрочення виконання рішення суду має вирішуватись з додержанням балансу інтересів сторін, слугувати досягненню мети судового рішення з максимальним дотриманням співмірності негативних наслідків для боржника і стягувача.

А тому, з урахуванням балансу інтересів, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги та не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що кредитні зобов`язання, щодо виконання яких судом вирішувався спір у справі, яка переглядається, є зобов`язаннями боржника щодо періодичного повернення взятого кредиту протягом певного строку або шляхом встановлення періодичних платежів.

Із матеріалів справи вбачається, що об`єктом розстрочення є зобов`язання відповідача ОСОБА_1 щодо повернення кредитних коштів, сплата яких передбачалась періодичними платежами, та не виконувалась позичальником.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що не може бути надана розстрочка платежів, стягнутих у вигляді одноразової суми, у зв`язку із порушенням зобов`язань по сплаті періодичних платежів.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявником не надано належних доказів, що підтверджували б винятковість обставин для розстрочення виконання судового рішення. Зазначені заявником обставини не можливо вважати такими, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим відповідно до вимог частини 4 статті 435 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до повторення доводів заяви, яким надано оцінку судом першої інстанції, при цьому порушень норм процесуального та матеріального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, апелянтом не зазначено.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржена ухвала відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, зводяться до переоцінки доказів і правильності висновків суду не спростовують.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 29 січня 2025 року.

Головуючий суддя: О.В. Агєєв