Справа № 367/8626/21
Провадження №2/367/658/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

03 лютого 2025 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Мерзлого Л.В.,

за участі секретаря судових засідань Шпильового Р.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи вимоги наступним.

20.11.2017 між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, який названий розписка про отримання в борг, згідно якої відповідач отримав від позивача грошові кошти в іноземній валюті 10000 доларів США на цільове використання, а саме придбання частини нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . В той же день 20.11.2017, після отримання відповідачем вказаної суми, було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, де за умовами договору купівлі-продажу протягом двох днів відповідач здійснив оплату 1/2 частини за цим договором, що також підтверджує отримання ним суми позики. На підтвердження передачі позивачем та отримання відповідачем в борг зазначеної суми, сторони скріпили цей правочин своїми підписами, чим відповідач підтвердив факт отримання вказаної суми строком до 20.11.2018. Відповідач на час подання позову не виконав свої зобов`язання щодо повернення суми позики до 20.11.2018 та протягом майже трьох років безоплатно користується ними. Позивач наводить розрахунок 3% річних за невиконання грошового зобов`язання, що становить 897,53 долари США.

Просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суму боргу за договором позики у розмірі 10897,53 доларів США, що в еквіваленті у національній валюті України на час подання позову складає 284425,50 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Ухвалою суду від 15.12.2021 року по справі відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою суду від 13.06.2023 призначено по справі № 367/8626/21 судову почеркознавчу та технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. На вирішення експертизи поставлено наступні питання: Чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 на документі «Росписка» від 20.11.2017 р. власноручно ОСОБА_2 або іншою особою? Чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 на документі «Росписка» від 20.11.2017 р. друкарським методом (роздруковано на принтері) або за допомогою печатки факсиміле? Чи роздруковано текст документу «Росписка» від 20.11.2017 р. на листі де вже до того містився підпис ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 13.06.2023 витребувано у Слідчого управління Головного слідчого управління Національної поліції в Київській області копію заяви ОСОБА_2 , на підставі якої зареєстровано кримінальне провадження №0002445 від 05.11.2021 року.

Ухвалою суду від 04.10.2023 провадження по справі відновлено, оскільки, 07.08.2023 на адресу суду надійшла цивільна справа № 367/8626/21 разом з клопотанням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Так, 30.08.2023 позивачу та відповідачу направлялось клопотання експерта про надання додаткових матеріалів. Станом на 04.10.2023 до суду додаткові матеріали від сторін не надійшли.

Ухвалою суду від 09.11.2023 повторно призначено по справі № 367/8626/21 судову почеркознавчу та технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції. На вирішення експертизи поставлено наступні питання: Чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 на документі «Росписка» від 20.11.2017 р. власноручно ОСОБА_2 або іншою особою? Чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 на документі «Росписка» від 20.11.2017 р. друкарським методом (роздруковано на принтері) або за допомогою печатки факсиміле? Чи роздруковано текст документу «Росписка» від 20.11.2017 р. на листі де вже до того містився підпис ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 15.02.2024 відновлено провадження по справі, оскільки, від представника ОСОБА_2 - адвоката Тараненка К.С. надійшло повідомлення про відмову від оплати проведення експертизи. Просив поновити провадження у справі та розглядати справу за наявними матеріалами справи.

Ухвалою суду від 10.04.2024 по справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

13.01.2023 до суду від відповідача надходив відзив на позов, в якому зазначалось про те, що в середині листопада 2017, при купівлі офісного приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач дійсно брав у позивача в борг 10000,00 доларів США, які останній позичив у свого товариша на ім`я ОСОБА_5 , та які обіцяв повернути до кінця 2018, відповідача позивач попросив написати розписку на своє ім?я. Приміщення на той час коштувало 20000 доларів США. Зазначені грошові кошти у сумі 10000 доларів відповідач повертав кількома частинами. Першу частину у сумі 5000 доларів США повернуто в жовтні 2018, другу частину у сумі 3000 доларів повернуто в листопаді 2018, третю - останню частину боргу в розмірі 2000 доларів повернуто на наприкінці листопада 2018. Всі рази гроші передаватися в приміщенні спільного офісу, за адресою: АДРЕСА_1 , та за присутності свідків. Після повного погашення боргу розписка була повернута відповідачу. Розписка знаходилася на робочому столі відповідача, останній збирався її порвати і викинути, але через те, що було багато роботи, відповідач не пам`ятає чи зробив це. Можливо розписка, яка зараз знаходиться у позивача фальшива або викрадена з робочого столу відповідача без дозволу. Таким чином, вказує про те, що грошові зобов?язання відповідача перед позивачем виконані у повному обсязі.

Крім того, звертає увагу на контекст виникнення даного спору. Так, позивач разом з відповідачем вели спільний успішний бізнес, відповідач був найманим працівником позивача як фізичної особи-підприємця. Конфлікт між сторонами виник через виявлені відповідачем невідповідності у веденні фінансового обліку. Подальший розвиток конфлікту призвів до того, що позивачем разом з іншою особою було скоєно злочинні дії щодо відповідача, про що відносно особи позивача відкрито кримінальне провадження №0002445 від 05.11.2021 за ч.2 ст. 355 Кримінального кодексу України (Примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов?язань, вчинене повторно або за попередньою змовою групою осіб, або із погрозою вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, або поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя і здоров?я, або з пошкодженням чи знищенням майна). Таким чином, подання даного позову слугувало елементом психологічного тиску на відповідача, з метою примушування його до певних дій, а саме «забрати» заяву з поліції.

В подальшому, у вересні 2022 між сторонами була досягнена згода у необхідності припинення конфлікту. В результаті чого позивачем було подано заяву про відмову від позову від 09.09.2022. Проте, 29.09.2022 позивачем подана заява про відкликання заяви про відмову від позову. В даній заяві позивачем наводяться обставини, які не відповідають дійсності. Причини такої непослідовної поведінки позивача відповідачу невідомі. В задоволенні позову просить відмовити.

Інший заяв чи клопотань до суду не надходило.

В судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити повністю.

В судовому засіданні відповідач та представник відповідача просили в задоволенні позову відмовити, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вислухавши думку сторін по справі та покази свідків, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з частинами першою та другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

За змістом статей 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Зазначені правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17-ц (провадження № 14-144цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 зазначено, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5).

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Так, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що 20.11.2017 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , взяв в борг у ОСОБА_4 суму в розмірі 10000 доларів США для оплати половини вартості приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Суму коштів в розмірі 10000 доларів США зобов`язується повернути до 20.11.2018. Вказане підтверджено наданою суду копією розпискою від 20.11.2017, засвідчену підписами ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.11.2021, 20.11.2017 за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 також 20.11.2017 зареєстровано право власності на частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначене кореспондується з твердженнями сторін про те, що кошти в розмірі 10000 доларів США були отримані відповідачем в якості оплати половини вартості за купівлю приміщення для ведення бізнесу сторонами, а також сторонами не заперечуються обставини, при яких були отримані в борг кошти.

У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Верховним Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16, Верховним Судом у постанові по справі №707/2606/16-ц провадження 61-28762св18 від 31.10.2018 року зроблений правовий висновок про те, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

В даній справі суд виходить з того, що між сторонами була дотримана форма договору позики та представленою розпискою посвідчено передання позивачем відповідачу 20.11.2017 у борг 10000,00 доларів США.

Позивач стверджує, що борг відповідачем не повернуто, оскільки у позивача наявний оригінал розписки, наданої відповідачем.

Щодо доводів сторін відносно предмету спору та оцінки судом таких доводів, суд зазначає наступне.

В судовому засіданні представником позивача надавались пояснення по справі, в яких зазначав про те, що 20.11.2017 року ОСОБА_4 передав за договором позики ОСОБА_2 суму у розмірі 10000 доларів США для спільного придбання офісного приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . Кошти були передані у нотаріуса, під час укладення договору купівлі-продажу. Також ОСОБА_2 підписав дві боргові розписки, в яких зобов?язувався повернути кошти позивачу протягом року. Позивач і відповідач придбали офісне приміщення за ціною, еквівалентною 20000 доларів США, частки кожного були у розмірі . В подальшому, в даному офісному приміщені сторони працювали. Відносини між позивачем та відповідачем були нормальними, проте сума боргу не була повернута відповідачем у встановлений строк, а тому, у листопаді 2021 року була подана позовна заява до Ірпінського міського суду Київської області. Представник позивача також зазначав про те, що в процесі судового розгляду справи, відповідач та його представник визнали факт отримання коштів у борг, свідки також підтвердили, що обізнані про наявність обставин отримання у борг ОСОБА_2 коштів у розмірі 10000 доларів США для спільної покупки офісного приміщення з ОСОБА_4 . У сторони відповідача в ході розгляду справи змінювалася позиція, оскільки на початку розгляду справи стороною відповідача заявлялися неодноразово клопотання про проведення відповідної судової почеркознавчої експертизи, але відповідну експертизу так і не проведено через несплату відповідачем вартості такої експертизи, що свідчить про визнання факту підписання ОСОБА_2 вказаної розписки в момент отримання коштів. В подальшому, сторона відповідача залучивши у якості свідків кумів, братів, друзів ОСОБА_2 , намагалася ввести в оману суд, а саме через призму свідчень свідків довести, що кошти поверталися згідно розписки, однак, усі свідки плуталися у своїх поясненнях, кожен свідок по різному наводив обставини, які могли стосуватися даної справи, жоден свідок не підтвердив, що бачив як ОСОБА_2 повертав ОСОБА_4 кошти згідно розписки. Свідки підтвердили, що закупівля обладнання здійснювалася за готівку, яку кожен із працівників та людей, які працювали у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , але офіційно не були працевлаштовані, відповідно не сплачувалися податки і збори до бюджету, мали доступ до такої готівки, декілька разів на тиждень кошти у розмірі приблизно 1-3 тисячі доларів США передавалися відповідним особам, які їхали до постачальника за обладнанням, яке купувалося та встановлювалося на об?єкт замовника. Жоден зі свідків не підтвердив той факт, що ОСОБА_2 хоч раз говорив про відсутність персональних боргів за офіс, жоден зі свідків не вказав той факт, що ОСОБА_2 хоч раз згадував за розписку чи здійснював пошук розписки після начебто «ії повернення» від ОСОБА_4 до ОСОБА_2 з 2018 року.

Одночасно, в межах розгляду даної справи ОСОБА_2 не довів фінансової спроможності повернути протягом місяця, двох суму коштів у розмірі 10000 доларів США. Свідки, які є близьким родичами, кумами, друзями та земляками ОСОБА_2 , постійно плуталися у своїх свідченнях, на уточнюючі запитання, відповіді уже були не стверджувальні та після відповіді на уточнюючі запитання вже у свідка відчувалися сумніви, оскільки останні спаклюжували інформацію. Вказував про те, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Тому посилання відповідача на порушення судом його права на захист від пред?явлених до нього безпідставних позовних вимог є необґрунтованими. Наявність у позивача боргового документа - розписки відповідача свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов?язань. Таким чином, реальних доказів, що кошти за договором позики від 20.11.2017 року передавались відповідачем позивачу - відсутні, разом з тим, свідки сторони відповідача підтвердили, що сам відповідач здійснював діяльність поза межами правового поля, кошти готівкою, не сплачуючи відповідні податки, збори та інші платежі. Також не було підтверджено, що саме оригінал розписки передавався восени 2018 року відповідачу, оскільки відповідач не виконав свої обов?язки, покладені на нього договором позики, то вказана розписка не могла бути повернута. Вищевказане підтверджується і оригіналом розписки, який наданий позивачем і наявний в матеріалах справи, а позиція відповідача, що він не пам?ятає скільки підписував примірників розписки, викликає сумніви щодо правдивості даних тверджень, як і всіх інших тверджень і показів у якості свідка. Крім того, обставини осені 2022 року (щодо повернення одного примірника розписки від позивача відповідачу) підтверджують, що жодних розрахунків по розписці не відбувалося раніше, кошти на момент звернення до суду, на момент осені 2022 року, так і на дату надання пояснень не повернуто позивачу відповідачем. Резюмуючи наведене, просив задовольнити вимоги позовної заяви у повному обсязі.

В судовому засіданні в своїх поясненнях щодо суті спору представник відповідача зазначав про те, що в середині листопада 2017 року, при купівлі офісного приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач дійсно брав у борг 10000 доларів США у позивача та обіцяв повернути до кінця 2018 року. Приміщення на той час коштувало 20000 доларів США. Позивач казав, що він бере ці гроші у свого товариша, якого звати ОСОБА_5 , а відповідача попросив написати розписку на своє ім?я. Дана розписка була підписана вже після фактичного отримання коштів та після придбання приміщення. Розписка була підписана в офісі, роздрукована на офісному принтері та надана ОСОБА_2 до підпису ОСОБА_6 . Зазначені грошові кошти у сумі 10000 доларів США відповідач повертав кількома частинами. Першу частину боргу у сумі 5000 доларів США повернуто в жовтні 2018 року, другу частину у сумі 3000 доларів США повернуто в листопаді 2018, третю - останню частину боргу в розмірі 2000 доларів США повернуто на наприкінці листопада 2018 року. Всі рази гроші передавалися в приміщенні офісу за адресою: АДРЕСА_1 , та за присутності свідків. Так, факт передачі коштів в повернення боргу підтвердили свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Після повного погашення боргу розписка була повернута відповідачу. Поверталася розписка також в офісному приміщенні, розписку повертала ОСОБА_10 в кінці листопада 2018. Факт повернення розписки своїми свідченнями підтвердили свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Факт повернення розписки свідчить про виконання зобов?язання з повернення грошей. В подальшому, розписка знаходилася на робочому столі відповідача, звідки згодом була викрадена. Представник відповідача зазначає, що такий висновок є абсолютно логічним, враховуючи, що в подальшому стало відомо про те, що в розпорядженні позивача знаходяться 2 екземпляри розписки. Отже, грошові зобов?язання відповідача перед позивачем виконані у повному обсязі, жодного боргу у відповідача перед позивачем немає. Так, позивач разом з відповідачем вели спільний успішний бізнес. Відповідач був найманим працівником позивача як фізичної особи-підприємця. Дохід від діяльності ділився ними у співвідношенні 50 на 50. Конфлікт між сторонами виник через виявлені відповідачем невідповідності у веденні фінансового обліку, а фактично через спотворення фінансового обліку який вела дружина позивача ОСОБА_10 . Замість цивілізованого вирішення питання про припинення спільної роботи, позивач 04.11.2021 разом з іншою особою (громадянином ОСОБА_11 , про якого неодноразово згадувалось під час свідчень позивача і відповідача) скоїв злочинні дії щодо відповідача, про що відносно особи позивача відкрито кримінальне провадження №0002445 від 05.11.2021 за ч.2 ст. 355 Кримінального кодексу України (Примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов?язань, вчинене повторно або за попередньою змовою групою осіб, або із погрозою вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень. або поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя і здоров?я, або з пошкодженням чи знищенням майна). Дане кримінальне провадження на сьогодні розслідується та не закрито, проведено багато слідчих дій, в тому числі, обшуки у позивача, що ним самим підтверджено. Позиція позивача щодо «вигаданості подій» не витримує перевірку формальною логікою, адже провадження щодо дій позивача не закрите, а провадження проти ОСОБА_2 про заздалегідь неправдиве повідомлення про вчинення злочину - відсутнє. На думку представника відповідача, подання даного позову слугувало елементом психологічного тиску на відповідача, з метою примушування його до певних дій, а саме «забрати» заяву з поліції, що було основною вимогою позивача при спробах врегулювання конфлікту. У вересні 2022 між сторонами була досягнена згода у необхідності припинення конфлікту. В результаті чого позивачем було подано заяву про відмову від позову від 09.09.2022, відповідач був присутній при цьому особисто. Але вже 29.09.2022 позивачем подана заява про відкликання заяви про відмову від позову. В даній заяві позивачем наводяться обставини, які не відповідають дійсності.

Щодо кількості екземплярів розписки зазначав про те, що аналізуючи текст позову та додатки до нього, можна зробити висновок, що розписка існує в одному екземплярі. В самому позові немає інформації, що у розпорядженні позивача знаходяться 2 екз. розписки та взагалі повідомлення про те, що розписка вчинялась в 2 екз. При цьому, раніше у вересні 2022, при спробах врегулювати конфлікт, позивач повернув 1 екз. розписки, не повідомивши, що має ще один. Сам факт повернення у вересні 2022 1 екз. розписки відповідачу вже визнають обидві сторони. Але вже в підготовчому судовому засіданні 17.01.2023 представником позивача надано суду для огляду оригінал «Росписка» від 20.11.2017 та повідомлено, що розписка була підписана в двох екземплярах. Саме в цю дату відповідачу стало відомо, що у позивача 2 екз. розписки. Тобто, з моменту подання позову 16.11.2021 до 17.01.2023 (1 рік і 2 місяці) позивач приховував і від суду, і від відповідача сам факт вчинення розписки в 2 екз., так і факт наявності в його розпорядженні обох екземплярів розписки.

Крім того, наголошував на тому, що позов було подано 16.11.2021 - за 4 дні до спливу строку позовної давності та фактично через 3 роки після спливу строку повернення боргу. Тобто, відповідач заборгував 10000 доларів США позивачу, борг не віддає 3 роки, але сторони продовжують спільне ведення справ, конфлікти між ними відсутні, 5 свідків, що працювали разом з позивачем та відповідачем підтвердили, що між ними були хороші робочі стосунки, в тому числі, неформальні зустрічі і святкування. Також всі свідки підтвердили, що жодного разу не чули про існування боргів та про вимоги повернення боргу від ОСОБА_4 або його дружини ОСОБА_6 до ОСОБА_2 . При цьому, позивач на пряме питання чи вимагав він, починаючи з кінця листопада 2018, по дату звернення до суду письмово повернення боргу - відповів що, ні тільки усно. Під час допитів свідків в судових засіданнях, стороною позивача і відповідача та їх свідками надавались суду для огляду переписки між ними, і в жодній з таких переписок не знайшлося жодного повідомлення, де б йшлося про те, що ОСОБА_2 не повернув цей борг в 10000 доларів США. Натомість, в цих переписках є підтвердження причини подальшого конфлікту між сторонами - спотворення ОСОБА_6 фінансової звітності, приховування частини спільного доходу від ОСОБА_2 .

Після конфлікту 04.11.2021, коли позивач вчинив злочин проти відповідача і відкриття відповідного кримінального провадження, позивач використовував цей позов з метою тиску на ОСОБА_2 та примушування його до того щоб «забрати заяву з поліції». 29.09.2022 (коли сторони намагались врегулювати конфлікт мирним шляхом) при зустрічі у нотаріуса відповідачу було запропоновано «Заяву», якою він мав відмовитись від заяви у поліцію. Дану заяву складав адвокат позивача, про що він особисто повідомив в судовому засіданні 30.07.2024.

В судовому засіданні допитаний в якості свідка позивач ОСОБА_12 суду показав, що у 2017 познайомився з відповідачем, останній взяв позивача до себе працювати, оформив як ФОП та попросив купити приміщення одразу на двох. Позивач у свого знайомого взяв в борг гроші, сторони поїхали до нотаріуса, написали дві розписки, купівлю приміщення для офісу оформили на відповідача. Розписки були написані раніше, ніж дата оформлення договору купівлі приміщення. Кошти позивач передавав у доларах, у нотаріуса оплатили частину коштів представнику продавця. У нотаріуса також була присутня дружина позивача та дружина відповідача. Через деякий час позивач почав просити, щоб відповідач оформив позивача як другого власника фірми, коли відповідач відмовився, у них почалися конфлікти. Позивач усно звертався до відповідача з вимогою повернути кошти. Дружина позивача також була офіційно працевлаштована на фірмі на посаді менеджера. Позивач вкладав кошти у ремонт приміщення офісу. Свідок повідомив про те, що не збирався звертатися до кримінальних авторитетів для вирішення конфліктної ситуації з відповідачем, щоб залякати останнього, а звертався до адвоката за правовою допомогою.

В судовому засіданні допитаний в якості свідка відповідач ОСОБА_2 суду показав, що на початку 2017 до нього звернувся позивач та запропонував співпрацю. Позивач знайшов у кого позичити 20000 доларів США, сторони взяли в борг ці кошти без процентів на один рік. Частинами відповідач повертав свій борг дружині позивача коштами, які заробляла фірма, за рік у 2018 відповідач повернув весь свій борг. Свідок повідомив про те, що сторони були засновниками фірми в рівних долях, а офіс був оформлений на фізичну особу. Скільки розписок писав відповідач, останній не пам`ятає. З 2021 почалися фінансові питання до дружини позивача, потім відповідачу почали телефонувати з невідомих номерів, через деякий час в офіс прийшли невідомі люди, які погрожували відповідачу, закрили двері в офіс, перевіряли чи нікого більше в приміщенні не було, били відповідача в грудну клітину, говорили, щоб відповідач повернув 10000 доларів США і оформив фірму на позивача. Коли все закінчилось, відповідач відвіз дружину і дітей в інше місце, на наступний день викликав поліцію до офісу.

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що вона є дружиною позивача, відповідач запропонував позивачу з дружиною працювати разом, у нотаріуса позивач дав відповідачу 10000 доларів США. ОСОБА_6 підготовила проект розписки в 2 екземплярах і відповідач підписав цю розписку у нотаріуса. Кошти відповідачем не повертались.

Свідок ОСОБА_13 суду повідомила, що вона працює продавцем у сусідньому магазині, у неї були ключі від офісу сторін, бачила як приїжджала поліція до офісу.

ОСОБА_7 суду пояснив, що він є троюрідним братом відповідача, працює монтажником з 2015, пам`ятає, що позивач прийшов до відповідача працювати, вони стали партнерами. Дружина позивача проводила розрахунки з монтажниками і клієнтами. Свідок надавав для огляду свій мобільний телефон з перепискою. Свідок чув від позивача, що боргу за офіс в останнього немає. Свідок бачив як передавали розписку і як дружина позивача говорила про те, що відповідач їм віддав борг, розписку віддали відповідачу. Свідок знає, що у позивача є знайомі, які можуть допомогти забрати борг.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що відповідач є його далеким родичем, працював в цій організації монтажником з 2018, чув розмову позивача і відповідача про те, що відповідач позичив гроші у позивача. Свідку відомо, що відповідачем борг сплачувався з прибутку компанії однаково з двох, загальна сума боргу була 20000 доларів США, розрахунки проводила дружина позивача. На корпоративі позивач сказав, що боргу більше немає. Свідок бачив як ОСОБА_6 віддала відповідачу розписку і сказала, що борг повернуто. Інших боргів, окрім як за купівлю офісу не було. Свідку достеменно відомо, що в борг відповідач позичав кошти саме на купівлю офісу, борг відповідачем було повернуто у 2018. За весь час роботи у відповідача проблем з клієнтами не було.

Свідок ОСОБА_14 суду повідомив, що працював по договору з позивачем та відповідачем, потім після конфлікту залишився працювати з відповідачем. З 2019 ОСОБА_6 вела розрахунки, у неї була каса. До конфлікту між сторонами були гарні відносини. Про борг свідку нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_9 суду показав, що з відповідачем почав працювати з 2018, був монтажником на фірмі, ОСОБА_6 була там бухгалтером, зарплату завжди віддала ОСОБА_6 . Свідок бачив як відповідач віддавав кілька разів кошти позивачу і говорив, що це за офіс.

Свідок ОСОБА_15 суду повідомив, що сторони по справі є партнерами по бізнесу. Свідок чув на корпоративі як позивач озвучував те, що у новий рік фірма входить без боргів, за приміщення офісу вони розрахувались.

Також судом встановлено, що у сторін по справі виник конфлікт з приводу ведення спільного бізнесу, в результаті чого відповідач звернувся до правоохоронних органів з відповідною заявою.

Зазначене стверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, з витягу з ЄРДР вбачається, що слідчим управлінням Головного управління НП у Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0002445, внесене до ЄРДР 05.11.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України. Вказане кримінальне провадження розпочато за заявою ОСОБА_2 від 04.11.2021, в якій зазначено про те, що 04.11.2021 приблизно о 18.00 год за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_11 примушували ОСОБА_2 до виконання цивільно-правових зобов`язань, за попередньою змовою групою осіб із погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень. В кримінальному провадженні вчиняються слідчі дії, провадження не закрито.

За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно положень ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Суд зазначає про те, що на фізичну особу як заявника грошових вимог на підставі боргової розписки покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування в разі виникнення вмотивованих сумнівів щодо обґрунтованості вимог такого кредитора. Під час розгляду заяви кредитора з відповідними грошовими вимогами до боржника суду потрібно враховувати достатність (повноту і всебічність) поданих доказів як взаємозв`язок їх сукупності, що дозволяє суду зробити достовірний висновок про існування заборгованості за борговою розпискою.

При цьому, визначена приписами ст. 204 ЦК України презумпція правомірності укладеного між сторонами правочину не спростовує відповідного обов`язку заявника-кредитора, вимоги якого підтверджені борговою розпискою, надати сукупність усіх необхідних доказів на обґрунтування своїх вимог.

Як встановлено в судовому засіданні, сторонами укладались дві розписки однакового змісту відносно однієї суми боргу, а тому наявність у позивача розписки не свідчить про те, що відповідач не виконав свої зобов`язання та не повернув свій борг.

Крім того, представником відповідача у виступі під час судових дебатів наголошувалось на тому, що фактично 18.11.2024 під час судового засідання позивач підтвердив факт повернення коштів відповідачем, а саме на запитання щодо того, чи особисто позивачем передавались кошти його товаришу в якості погашення боргу, позивач пояснив, що віддавав особисто кошти за відповідача, які той йому передавав, товариш про факт передачі половини коштів в розмірі 10000 доларів США відповідачу в борг не знав.

Також суд звертає увагу на заяву позивача від 09.09.2022 про відмову від позову, у якій позивач зазначав про те, що у зв`язку з врегулюванням розбіжностей з відповідачем виникла необхідність відмовитись від позову, проте, 29.09.2022 представником позивача подана заява про залишення без розгляду заяви про відмову від позову з причин невиконання відповідачем домовленостей, а саме повернення відповідачем позивачу коштів до кінця вересня 2022 та в подальшому викупом іншої частини приміщення №51 по вул. Полтавська в м. Буча.

Допитані в судовому засіданні свідки суду показали, що позивачу кошти відповідачем поверталися за рахунок доходів з бізнесу.

Та обставина, що оригінал боргового документу продовжує залишатися у позивача не спростовує висновків суду, оскільки, позивач в судовому засіданні суду повідомляв суд про те, що борг відповідача повертав особисто.

Беручи до уваги викладене, оцінюючи в сукупності докази, суд приходить до переконання, що позивачем не доведено наявність у відповідача перед ним заборгованості за розпискою від 20.11.2017, а отже в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю вимог.

Також не підлягають стягненню з відповідача 3%річних за невиконання грошового зобов`язання, що становить 897,53 долари США, оскільки вказані вимоги є похідними від основних, тому в їх задоволенні необхідно теж відмовити.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд залишає всі понесені судові витрати за позивачем.

Керуючись ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 625,1046,1047,1049 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 289, 352-355 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

В задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, - відмовити.

Повний текст судового рішення складено 05.02.2025.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Л.В. Мерзлий