ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/819/122/25
Головуючий у першій інстанції Майдан С.І.
Доповідач Пузанова Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Пузанової Л.В.

суддів: Базіль Л.В.

Бездрабко В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», від імені якого діє адвокат Пилипець Антон Юрійович, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 10 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Твердохлеб Олена Валеріївна, до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», третя особа ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної шкоди,

встановив:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 , від імені якої діяла адвокат Твердохлеб Олена Валеріївна, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору- ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на праві власності належить автомобіль марки Ford Fiesta, державний номер НОМЕР_1 , яким користувалася її дочка ОСОБА_3 та який під час керування останньою транспортним засобом, 31.08.2021 року в результаті зіткнення із автомобілем ВАЗ 21011, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , був пошкоджений.

Винним у зіткненні транспортних засобів постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 29.09.2021 року визнано ОСОБА_2 , якого притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

На момент дорожньо-транспортної пригоди відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна». Відповідно до страхового полісу сума відшкодування збитків в разі настання страхового випадку складає 130 000грн та встановлена франшиза у розмірі 2 600грн.

Після її (позивачки) первісного звернення до страховика ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» визнало вказану дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та визначило до сплати страхову виплату з врахуванням франшизи у розмірі 83 726,60грн, яка була перерахована на вказаний у заяві рахунок.

Після того, як автомобіль був відремонтований, вона повторно звернулася до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в межах визначеної договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності суми страхового відшкодування (130 000грн) на тій підставі, що на ремонт транспортного засобу разом із діагностикою було витрачено 160 932грн.

15.12.2021року страхова компанія сплатила їй ще 12 675,02грн та повідомила, що остаточна сума страхового відшкодування становить 99 001, 62грн та з цієї суми підлягає відрахуванню передбачена договором франшиза у розмірі 2 600грн.

Посилаючись на те, що рішення ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» не відповідає як умовам укладеного із ОСОБА_2 договору в частині визначення розміру страхового відшкодування, так і вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також на вимоги статті 1194 ЦК України, позивачка просила суд стягнути на її користь із ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 33 598,38грн та з ОСОБА_2 -30932грн. Також просила здійснити розподіл судових витрат.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 10 жовтня 2024 року постановлено стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування понесеної нею матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, грошові кошти у сумі 33 598,38 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 124,20 грн та витрати на сплату судового збору в сумі 559,02 грн.

Суд стягнув із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування понесеної нею матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 30 932 грн, , витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2 875,80 грн, витрати на сплату судового збору у сумі 514,58 грн та витрати на проведення експертного дослідження у сумі 2 500 грн.

В апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених до товариства позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволені цих вимог позивачці відмовити та врахувати франшизу у розмірі 2 600грн.

Скарга мотивована тим, що висновки суду щодо покладення на страховика обов`язку відшкодувати завдану позивачці пошкодженням належного їй на праві власності транспортного засобу шкоду у витребуваному нею розмірі не відповідають обставинам справи, положенням Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема вимогам статті 29 та пункту 32.7 статті 32 цього Закону, якими передбачено, що страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством, а шкода, пов`язана із втратою товарної вартості транспортного засобу страховиком не відшкодовується, та зроблені без врахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 11.03.20230року у справі №754/5129/15-ц, від 04.12.2019 року у справі №359/2309/17, у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015року у справі №6-691цс15 тощо.

Скаржник вказав, що суд першої інстанції не зважив на те, що відповідно до звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, складеного з дотриманням вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», матеріальний збиток, завданий транспортному засобу Ford Fiesta, державний номер НОМЕР_1 складає 99 001,62грн із ПДВ та із визначенням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля-0,39. Вважає, що сума виплаченого позивачці страхового відшкодування у розмірі 96 401,62грн (за вирахуванням франшизи 2 600грн, яка необґрунтовано не врахована судом при визначенні розміру відшкодування) відповідає умовам укладеного із ОСОБА_2 договору та вимогам закону, що регулює спірні правовідносини.

На думку скаржника, судом не враховано, що у товариства як страховика, відсутній обов`язок приймати до уваги наданий позивачкою висновок на підтвердження розміру завданого їй матеріального збитку, оскільки Законом визначений вичерпний перелік випадків, коли потерпілий має право самостійно обирати експерта для визначення розміру збитку, в той час як позивачка не навела підстави, за яких суд має взяти до уваги наданий нею звіт, який було складено після здійснення відновлювального ремонту автомобіля, а не звіт, наданий страховиком.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до вимог частини першої статті 369 ЦПК України, в редакції Закону від 19.06.2024року №3831-ІХ, який набрав чинності 19.07.2024року, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що ціна позову у цій справі (74 103,98грн) менша тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01.01.2024 року становить 87 600 грн, та не віднесена статтею 274 ЦПК України до переліку справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції розглянув справу без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Рішення суду мотивовано тим, що системний аналіз пункту 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6,8.6.1,т 8.6.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди, частину якої в межах встановленого полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності з урахуванням франшизи (130 000-2 600) має відшкодувати страховик, а оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачці перевищує належний до сплати позивачці розмір страхового відшкодування, то з ОСОБА_2 як з винної особи підлягає стягненню залишок витрат понесених ОСОБА_1 на відновлювальний ремонт транспортного засобу в сумі 30 932грн (160 932-130 000).

В процесі розгляду справи суд встановив, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки «Ford Fiesta», державний номер НОМЕР_1 , що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 10.12.2013 року.

31.08.2021 року о 07.40 годин по вул. Уварова 3 у м. Херсоні водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 21011, державний номер НОМЕР_2 , рухаючись заднім ходом, не впевнився у безпечності маневру та скоїв зіткнення з автомобілем Ford Fiesta, д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , чим порушив п. 10.9 ПДР України. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 29.09.2021 року, яка набрала законної сили 12.10.2021року, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення , передбаченого статтею 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Транспортний засіб ВАЗ 21011 НОМЕР_2 на момент ДТП було застраховано в ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» відповідно до полісу №АР 1858760, в межах ліміту відповідальності 130 000,00 грн, франшиза 2 600 грн.

Автомобіль «Ford Fiesta», д/н НОМЕР_1 , було діагностовано в Автопланеті у м.Херсоні щодо визначеності вартості відновлювального ремонту ФОП ОСОБА_4 , за послуги якого позивачкою було сплачено 500 гривен, що підтверджується рахунком на оплату №103 від 06.09.2021 та квитанцією про сплату.

Згідно із висновком експерта №141 по визначенню матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Ford Fiesta», д/н НОМЕР_1 , складеним 13.09.2021 року, на замовлення позивачки, вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Ford Fiesta», д/н НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження при ДТП (на дату 31.08.2021 року) складає 152 608,47 грн, а вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику автомобіля «Ford Fiesta», д/н НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження при ДТП (на дату 31.08.2021 року) 100 524,12 грн.

Згідно із звітом №98678 про оцінку колісного транспортного засобу, складеного ТзОВ «СЗУ Україна» від 27.10.2021 року, на замовлення ПрАТ «СК «Євроінс Україна», вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, завдана власникові «Ford Fiesta», д/н НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження на дату оцінки КТЗ складає 99 001,62 грн, в тому числі ПДВ на запасні частини. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, завдана власникові «Ford Fiesta», д/н НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження на дату оцінки КТЗ складає 86 326,60 грн без ПДВ.

Згідно акту виконаних робіт №ZN 00008830 від 08.11.2021 року, вартість ремонту транспортного засобу «Ford Fiesta», д/н НОМЕР_1 , разом з діагностикою склала 160 932 грн, що також підтверджується квитанціями про сплату від 07.09.2021 року, від 09.09.2021 року, від 14.09.2021 року та від 05.11.2021 року.

Листом від 13.12.2021 року ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» повідомило ОСОБА_5 про те, що за страховим випадком, що стався 31.08.2021 року, згідно із договором № -1858760 та страховим актом №41338/21, ПрАТ « Страхова компанія «Євроінс Україна» було прийнято рішення про доплату страхового відшкодування в розмірі 12 675,02 грн, за реквізитами, що були вказані в заяві про виплату страхового відшкодування. Розмір страхового відшкодування було зменшено на розмір франшизи 2 600 гривен. Розрахунок суми страхового відшкодування проведено на підставі звіту №986 від 27.10.2021 року, складеного ТОВ «Едак» «Про оцінку колісного ТЗ», розмір матеріального збитку становить 99 001,62 грн.

04 лютого 2022 року ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» направила на адресу позивачки листа за№5505/ДВЗ, яким повідомила останню про те, що 29.10.2021 року та 15.12.2021 року страховиком на підставі та відповідно до вимог чинного законодавства їй було виплачено страхове відшкодування в розмірі 96 401,62 грн (29.10.2021 року основна виплата, 15.12.2021 року доплата страхового відшкодування (ПДВ) згідно наданого АВР) за шкоду заподіяну транспортному засобу «Ford Fiesta», д/н НОМЕР_1 . Розрахунок суми страхового відшкодування проведено на підставі звіту №986 від 27.10.2021 року ТОВ «Едак» «Про оцінку колісного ТЗ», розмір матеріального збитку становить 99 001,62 грн. Отже, зобов`язання по ДТП, яка сталася 31.08.2021 року (за участю вищезазначеного ПТЗ), страховиком виконанні в повному обсязі згідно із вимогами чинного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третяї статті 12 ЦПК України).

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно до статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин та на час розгляду справи судом першої інстанції), (далі Закон № 85/96-ВР)).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону № 85/96-ВР.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» в Україні одним із видів обов`язкового страхування є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин та час розгляду справи судом першої інстанції (далі Закон № 1961-IV).

Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону № 1961-IV, можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15, провадження № 14-176цс18, зроблений висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20, зазначено, що враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16).

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої, частини третьої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Системний аналіз статті 22 ЦК України, частини другої статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню, є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу.

Згідно з полісом № АР/001858760 цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ВАЗ 21011, реєстраційний номер НОМЕР_2 , застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс Україна», страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну 130 000 грн, франшиза 2 600грн.

Відповідно до наданих позивачкою доказів пошкоджений автомобіль після ДТП відремонтований. Вартість ремонту склала 160 932 грн, що і становить розмір збитків, які підлягають відшкодуванню позивачці на підставі приписів статті 1192 ЦК України.

Разом з тим, зробивши правильний висновок щодо розміру відшкодування у спірних правовідносинах, суд першої інстанції не врахував, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. При цьому відповідно до підпункту 36.2 статті 36 Закону передбачалося, що якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Крім того, відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує, зокрема шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу (підпункт 37.2 статті 37 Закону у наведеній вище редакції), а згідно зі статтею 12 Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами підпункту 12.1 наведеної статті.

Отже, незалежно від визначеного договором розміру страхової суми ( грошової суми, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування), за приписами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, існували обмеження в частині обов`язків страховика здійснити виплату страхового відшкодування.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі

№ 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

З огляду на викладене, оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачці розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_2 , як винної особи, на користь позивачки підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Аналогічні по суті висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц, від 13 червня 2019 року у справі №587/1080/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18, від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц, від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17, які всупереч вимогам частини четвертої статті 263 ЦПК України не враховані судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Посилання суду першої інстанції на те, що розмір завданої майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика і це є підставою для стягнення з нього грошових коштів, загальна вартість яких становитиме 130 000гр, не відповідає фактичним обставинам справи та є помилковими з огляду на таке.

Відносини між ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «Євроінс Україна», яким було застраховано автомобіль ВАЗ 21011, реєстраційний номер НОМЕР_2 , регулюються умовами, визначеними в договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та Законом № 1961-IV ( в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), яким зокрема передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Крім того договором (полісом) обов`язкового страхування № АП1858760 передбачено франшизу в сумі 2 600 грн.

Враховуючи, що ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» виплатила на користь позивачки страхове відшкодування, розмір якого визначено з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу, франшизи та документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту і визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість ( 83 726,60+12 675,02-2 600) різниця між виплаченою ОСОБА_1 страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

За таких обставин саме ОСОБА_2 , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Оскільки вартість проведеного відновлювального ремонту належного позивачці пошкодженого транспортного засобу становить 160 932грн і жодною із сторін спору ця сума не оспорена та не спростована, суд апеляційної інстанції, зважаючи на викладені вище обставини та вимоги закону, зробив висновок про те, що правові підстави до покладення на ПрАТ «СК «Євроінс Україна» як на страховика обов`язку виплатити на користь позивачки страхове відшкодування в межах визначеного договором ліміту відповідальності у розмірі 130 000грн відсутні, а з ОСОБА_2 як з винної особи на користь позивачки підлягає стягненню різниця між завданими їй реальними збитками та отриманим страховим відшкодуванням, що становить 67 130,38грн (160 932-83 726,60-12 675,02+2 600).

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що взятий страховиком за основу при визначенні розміру страхового відшкодування звіт №98678 про оцінку колісного транспортного засобу, складений оцінювачем ОСОБА_6 27.10.2021 року, не суперечить наданому позивачкою висновку експерта №141, складеному судовим експертом Дадоновим 13.09.2021 року, зважаючи на те, що за висновком оцінювача вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу становить 99 001, 62грн, а за висновком судового експерта -100 524,12грн. Різниця в сумі 1 522,5грн є незначною і, на думку колегії суддів, не є підставою для здійснення перерахунку розміру страхового відшкодування, враховуючи ще й ту обставину, що дотримання страховиком та страхувальником у спірних правовідносинах встановленого статтею 34 Закону України № 1961-IV ( в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) порядку визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків судом не досліджувалося і докази на підтвердження чи спростування цих обставин сторонами суду не надавалися.

З огляду на викладене, апеляційний суд зробив висновок про те, що рішення суду першої інстанції в оскарженій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, пред`явлених до ПрАТ «СК «Євроінс Україна», а рішення суду в частині позову до ОСОБА_2 - частковій зміні шляхом збільшення визначеного до стягнення з нього на користь позивачки розміру грошових коштів в рахунок відшкодування завданої й матеріальної шкоди із 30 932грн до 67 130,38грн.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції , не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в результаті перегляду ухваленого судом першої інстанції в цій справі рішення, апеляційним судом постановлено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову до страховика, а рішення в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 змінено із збільшенням розміру визначених до стягнення з нього на користь позивачки грошових коштів, та зважаючи, що за загальним правилом, встановленим частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, підстави для стягнення із ПрАТ «СК «Євроінс Україна» судових витрат на користь позивачки відсутні і такі витрати слід покласти на відповідача ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 10 жовтня 2024 року в частині задоволення позовних вимог, заявлених до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та стягнення з цього товариства на користь позивачки судових витрат скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування матеріальної шкоди відмовити за необґрунтованістю.

Це ж рішення суду в частині задоволення позову до ОСОБА_2 та стягнення з нього на користь позивачки судових витрат змінити, збільшивши розмір визначеної до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої позивачці матеріальної шкоди із 30 932грн до 67 130,38грн (шістдесяти семи тисяч ста тридцяти гривень 38коп.), витрат на професійну правничу допомогу - із 2 875,80 грн до 6 000грн (шести тисяч гривень), витрати на сплату судового збору - із 514,58грн до 1 073,60грн (однієї тисячі сімдесяти трьох гривень 60 коп).

В решті частині це ж рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , яка проживає в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», яке знаходиться в м.Києві, вул. Велика Васильківська, 102, судові витрати, понесені ним на сплату судового збору при поданні апеляційної скарги в розмірі 1 610,40грн (однієї тисячі шістсот десяти гривень 40коп.).

Постанова набирає законної сили з дня складення повного судового рішення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л.В.Пузанова

Судді Л.В.Базіль

В.О.Бездрабко