Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2910/24

31 січня 2025 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Валігурського Г.Ю., без повідомлення (виклику) учасників судового процесу, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача-1: ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВЧ НОМЕР_1 ), відповідача-2: Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів.

1.1. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, якою просить стягнути з Державного бюджету України на його користь 10 000,00 грн моральної шкоди, 20 000,00 грн витрат на правничу допомогу у справі про адміністративне правопорушення та 5 000,00 грн витрат на правничу допомогу у цій справі. Відповідачами у позовній заяві вказані ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідач-1) та Державна казначейська служба України (відповідач-2).

В обґрунтування позовних вимог вказав, що 20.07.2024 відносно нього розпочато провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, застосовано адміністративне затримання, складено протокол про адміністративне правопорушення. Постановою Рахівського районного суду Закарпатської області від 13.09.2024 у справі № 305/2893/24 провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Позивач вважає, що працівники Державної прикордонної служби України формально та спрощено поставились до розгляду справи про адміністративне правопорушення. Так, згідно пояснень позивача він та його товариш ОСОБА_2 у суботу 20.07.2024 проводили дозвілля та подорожували, що підтверджується фотокарткою зроблено при відвідуванні Карпатського біосферного заповідника Інформаційно-туристичного центру «Центр-Європи». Після цього на проїзній частині були зупинені працівниками ДПС України для перевірки документів, а згодом затримані для складення протоколу за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. В подальшому у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були вилучені телефони, які згодом повернуто, також останніми надано пояснення з доводами щодо своєї невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення та причини перебування у Рахівському районі виключно з метою туризму. Позивач також зазначив, що він був військовослужбовцем, учасник бойових дій, на дату складення протоколу очікував наказ про виключення з особового складу військової частини, у зв`язку з непридатністю. Їх затримали у світлу пору доби на проїзній частині, жодних доказів на підтвердження наміру незаконного перетину кордону працівниками ДПС України виявлено не було. На підтвердження відсутності наміру покидати територію України також свідчить та обставина, що 19.07.2024 ОСОБА_2 для себе та ОСОБА_1 з 21.07 по 23.07.2024 заброньовано квартиру в м. Івано-Франківськ.

Також позивач зазначив, що працівники ДПС України відмовились приєднувати докази та фіксувати надані ним та ОСОБА_2 пояснення щодо підстав перебування у Рахівському районі та відсутності у них наміру покидати територію України. Вони вимагали захисника, однак їм було відмовлено.

У подальшому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майже добу були затримані та утримувались у ІНФОРМАЦІЯ_2 , лише 21.07.2024 близько 12:00 прибув уповноважений представник ІНФОРМАЦІЯ_3 для з`ясування обставин, і як наслідок їх було звільнено від тривалого незаконного утримання та позбавлення свободи.

Внаслідок неправомірних дій відповідача-1 він зазнав моральних страждань, оскільки змушений був доводити свою невинуватість, відчував несправедливість, витрачав зусилля, на захист своїх прав та свобод, зокрема, звертався, за професійною правовою допомогою. На відшкодування моральної шкоди позивач просить стягнути з Державного бюджету 10 000,00 грн.

В обґрунтування розміру моральної шкоди у позовній заяві вказано, що незаконне звинувачення та притягнення до відповідальності викликало стрес, поглиблення симптомів: тривоги, депресії, почуття несправедливості, безпорадності. Він як військовослужбовець, який захищав свою країну, може сприймати викладене як приниження від державних органів, руйнується впевненість особи у справедливості. Незаконне переслідування викликає побоювання повторних подібних випадків, втрати репутації, авторитету серед своїх побратимів, оскільки сама процедура притягнення до відповідальності, у більшості випадків, викликає осуд та недовіру з боку товаришів по службі, ставить під сумнів заслуги перед державою (підрив статусу захисника країни). Незаконне переслідування свідчить, що особи уповноважені на складання та оформлення матеріалів ігнорують внесок військовослужбовця. Це викликає у осіб, які незаконно притягувались до відповідальності, відчуття непотрібності та образу. Учасники бойових дій часто стикаються з психологічними труднощами, а незаконне притягнення до відповідальності свідчить про відсутність розуміння та підтримки з боку держави. Має місце вплив на відновлення після бойових дій: перешкода реабілітації (посилюється симптоматика) та поглиблення недовіри до оточення.

Крім того, позивач просить також стягнути 20 000,00 грн витрат на правничу допомогу, понесених під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та 5 000 грн витрат на правничу допомогу у даній справі.

1.2. Відповідач-1 подав відзив на позовну заяву, у якому проти позовних вимог заперечує, не погоджується з правовою оцінкою обставин та спірних правовідносин, що викладені у позові. В обґрунтування заперечень зазначає, що відсутній факт заподіяння шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю позивачу; відсутній причинно-наслідковий зв`язок між заявленою шкодою і рішенням, діями чи бездіяльністю заподіювача; факт заподіяння позивачу моральних страждань та факт розміру (інтенсивності) заподіяння позивачеві моральних страждань не підтверджені доказами; відсутні обставини, які б вказували на чому ґрунтується розмір заявленої моральної шкоди і яким чином вона обрахована; визначений позивачем розмір моральної шкоди є неспівмірним, нерозумним та несправедливим.

Відповідач-1 вважає, що заявлений розмір моральної шкоди має на меті завдання збитків відповідачам та особисте збагачення позивача.

Також відповідач-1 вважає, що не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу, що надана у справі про адміністративне правопорушення, оскільки вона не пов`язана з цією справою. Чинним КУпАП також не передбачено відшкодування таких витрат у разі закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Крім того, відповідач-1 не погоджується з розміром витрат позивача на правничу допомогу у цій справі, вказуючи на незначну складність справи.

1.3. Представником позивача подана відповідь на відзив. На спростування доводів відповідача-1 щодо недоведеності завдання моральної шкоди зазначено, що позивач з товаришем ОСОБА_2 (теж учасником бойових дій, військовослужбовцем) вирішили організувати собі відпочинок, відвідують визначні пам`ятки (у т.ч. Центр Європи, Рахів), згодом поїхати до Івано-Франківська; забронювали апартаменти, проте згодом скасували через те, що майже 19 годин проводять в РТЦК та СП, куди вони були доставлені саме після затримання ДПС України.

Їх зупинили на проїжджій частині працівники Державної прикордонної служби, склали протокол про адміністративне правопорушення, відбулась процедура адміністративного затримання, відібрані пояснення, проте не враховані докази відсутності складу адміністративного правопорушення, так як ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одразу працівникам ДПС України повідомляли про те, що вони військовослужбовці, наміру перетинати кордон, як і умислу на такі дії не мають, є учасниками бойових дій, є законні підстави їх перебування поза межами військових частин (очікування наказу про звільнення та проходження ВЛК), проте це все враховано не було.

Надалі, позивача (після затримання понад 3 години) доставляють до ІНФОРМАЦІЯ_4 для з`ясування інших обставин, де відбувається його звільнення на наступний день о 13 год 00 хв. Потім, позивач очікував надходження матеріалів справи про адміністративне правопорушення до Рахівського районного суду, підшукував захисника, так як розуміє, що раніше теж надавав докази своєї невинуватості, проте такі були проігноровані. Позивач через власного захисника доводить свою невинуватість вже у судовому порядку.

На думку представника позивача має місце причинно-наслідковий зв`язок та подібна поведінка явно не свідчить про вдячність військовослужбовцю за його вклад у захист України в умовах воєнного стану.

Вважає заявлені до стягнення розміри витрат на правничу допомогу обґрунтованими та розумними.

1.4. Відповідач-2 проти задоволення позовних вимог також заперечує, вказуючи що ДКС України не є головним розпорядником бюджетних коштів; не може надати будь-яких фактичних даних, на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин, що стосуються предмету спору. ДКС України не несе відповідальності за дії інших органів чи органів місцевого самоврядування. ДКС України у цій справі є органом, через який держава бере участь у справі як сторона. Боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин.

З приводу спричинення моральної шкоду позивачу відповідач-2 зазначив, що дії органів прикордонної служби не можуть вважатися неправомірними або незаконними, оскільки матеріалами справи не підтверджено, що вини припустилися незаконних дій та порушили виконання службових обов`язків. Відсутність прямого причинного зв`язку між шкодою та неправомірними діями, як необхідна умова деліктної відповідальності, виключає можливість такої відповідальності.

Вказує, що мінімальна заробітна плата з 01.01.2024 становить 7 100,00 грн. Відповідно до пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 16.12.2016 № 1774-VIII мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом (01.01.2017) не застосовуються як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1 600,00 грн.

Вважає, що позивачем не надано доказів завдання йому моральної шкоди, у зазначеному у позові значному грошовому розмірі.

Вимоги про стягнення коштів на правничу допомогу вважає безпідставними, оскільки така допомога є правом, а не обов`язком для сторін.

1.5. У відповіді на відзив відповідача-2 представник позивача зазначає, що ДКС України є відповідачем у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, а формулювання позовних вимог не містить такого порядку стягнення коштів як «шляхом безспірного списання ДКСУ України з відповідного казначейського рахунку».

З приводу заперечень щодо доведеності завдання моральної шкоди та її розміру вказано, що враховуючи додані до позовної заяви докази проходження позивачем реабілітаційного лікування та призначеної підтримуючої терапії (зміст Свідоцтва про хворобу: лютий 2024 року - ДЗ «Центр психічного здоров`я ветеранів війни Лісова поляна»; березень 2024 року - консультація психіатра НВМКЦ "ГВКГ" (Головний військовий клінічний госпіталь), внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності військовослужбовця за фактом спроби незаконного перетину кордону, має місце вплив на його відновлення після участі у бойових діях: перешкода реабілітації (посилюється симптоматика, у т.ч. тривожності, депресії), та дотримання підтримуючої терапії, призначеної психіатром додатково, враховуючи епікриз позивача та поглиблення недовіри до оточення.

Змістом Свідоцтва про хворобу № 4034 від 29.06.2024 підтверджуються скарги (виражене, постійне відчуття тривоги, неспокою, внутрішнього тремору, розпачу, відчаю, порушений сон з нічними жахіттями, різко знижений настрій, нав`язливі спогади про психотравмуючі обставини, бажання усамітнитись), короткий анамнез та діагнози військовослужбовця, учасника бойових дій - ОСОБА_1 (у т.ч. стійкий, різко виражений, тривожно-депресивний розлад з явищами інсомнії та емоційно-вольової нестійкості, асоційований з бойовим стресом.

Факт складання протоколу, адміністративного затримання понад 3 години, перебування у ТЦК понад 18 годин, очікування скерування матеріалів адміністративної справи (понад місяць часу), підшукування захисника, підготовка заперечень, судовий розгляд, за фактом розгляду адміністративного правопорушення, де відсутня подія та склад, для кожної особи створило б моральні переживання, але враховуючи статус позивача - військовослужбовець, УБД та його стан здоров`я можна стверджувати про факт заподіяння моральної шкоди.

2. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 10.12.2024 Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області відкрив провадження у справі, призначив справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

3.1. З матеріалів справи встановлено, що 20.07.2024 інспектором прикордонної служби вищої категорії - начальником кінологічного відділення відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (тип В) ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 284826 у якому вказано, що ОСОБА_1 20.07.2024 о 13:00 спільно з ОСОБА_2 здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону України до Румунії поза встановленими пунктами пропуску через державний контроль України у складі групи осіб. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст.ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон Украйни» від 04.11.1991, тобто вчинив правопорушення відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 204-1 КУпАП (а.с. 25).

З метою з`ясування обставин правопорушення ОСОБА_1 затримано о 13:00 20.07.2024, про що свідчить протокол про адміністративне затримання (а.с. 26, 27). О 18:30 того ж дня позивача було звільнено.

Постановою від 13.09.2024 у справі № 305/2893/24 Рахівський районний суд Закарпатської області справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП закрив на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Закриваючи справу суд дійшов висновку, що протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 284826 від 20 липня 2024 року є неналежним доказом, оскільки він складений на підставі припущень працівника відділу прикордонної служби, які не підтверджуються доказами.

Причини, підстави та період затримання позивача також підтверджується інформацією відповідача-1 від 06.08.2024, наданою на адвокатський запит захисника позивача (а.с. 30).

З відповіді на адвокатський запит захисника позивача отримано відповідь ІНФОРМАЦІЯ_3 від 09.08.2024 № 814/1/1/4038 (а.с. 28, 29), у якій зазначено, що 20.07.2024 громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були доставлені представниками ДПС України до ІНФОРМАЦІЯ_4 при спробі незаконного перетину державного кордону та перебуванні в прикордонній зоні без відповідних дозволів. В подальшому, після уточнення військово-облікових даних, встановлено, що згідно ЄРДВВ АС «Оберіг» громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є військовослужбовцями ЗСУ та можуть бути причетні до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме самовільне залишення військової частини або місця служби. Після цього, посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомили ІНФОРМАЦІЯ_3 , що у них знаходиться двоє військовослужбовців, які можливо самовільно залишили розташування військової частини. За результатом опрацювання даної інформації, посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_6 встановлено, що вказані громадяни не знаходяться у списку розшукуваних військовослужбовців або як такі, що здійснили самовільне залишення військової частини або місця служби.

3.2. Позивач з метою захисту під час розгляду справи за протоколом про адміністративне правопорушення від 20.07.2024 за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП уклав договір про надання професійної правничої допомоги від 30.07.2024 з АО «Закарпатська обласна колегія адвокатів». Захисником на підставі вказаного договору була адвокат Холмогорова Л.В.

Згідно розрахунку судових витрат вартості правничої допомоги за договором правничої допомоги б/н від 30.07.2024 у справі 305/2893/24 адвокатом були надані послуги, вартість яких становить 20 000,00 грн, а саме: надання клієнту консультації, підготовка та подання адвокатських запитів до ІНФОРМАЦІЯ_7 ; підготовка та подання письмових заперечень з доказами до Рахівського районного суду Закарпатської області, 48 арк, 02.08.2024; отримання копії постанови суду у справі № 305/2893/24.

Крім того, до складу наданих адвокатом послуг також віднесено підписання договору про надання правничої допомоги, формування ордера на надання правничої допомоги в Електронному кабінеті адвоката; підготовка та подання заяви про ознайомлення з матеріалами справи; отримання відповіді на адвокатський запит від відповідача-1, отримання копії протоколу затримання, протоколу про адміністративне правопорушення; отримання відповідей на адвокатський запит від ІНФОРМАЦІЯ_8 ; подання до Рахівського районного суду скан-копій заперечень через Електронний суд; підготовка та подання клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи (відповіді на адвокатські запити); підготовка та подання заяви про розгляд справи без участі до Рахівського районного суду.

02.09.2024 сторонами підписаний Акт приймання-передавання наданих послуг вартістю 20 000,00 грн.

Позивач оплатив вартість послуг адвоката в сумі 20 000 грн, що підтверджується квитанцією від 31.07.2024.

3.3. Також з матеріалів справи вбачається, що відповідно до посвідчення офіцера НОМЕР_2 ОСОБА_1 проходив військову службу в ЗСУ.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_3 віж 19 вересня 2023 року ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

У свідоцтві про хворобу № 1026-п від 29.06.2024 госпітальною військово-лікарською комісією психоневрологічного профілю НВМКЦ «ГВКГ» наведено діагноз ОСОБА_1 : стійкий, різко виражений, тривожно-депресивний розлад з явищами інсомнії та емоційно-вольової нестійкості, асоційований з бойовим стресом, ЗЧМТ, струси головного мозку, акубаротравми у вигляді хронічної двобічної сенсоневральної приглухуватості 1 ст., вестибулопатія, цефалічний, астено-вегетативний синдром. Також наведені й інші захворювання та травми як пов`язані із захистом Батьківщини, так і не пов`язані. За постановою ВЛК ОСОБА_1 непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку. Потребує звільнення від виконання службових обов`язків за станом здоров`я на термін, необхідний для оформлення звільнення, але не більше 30 календарних днів.

3.4. Згідно довідки ВЧ НОМЕР_4 від 31.03.2024 № 1694 солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі з 12.03.2022. Вказана особа також є учасником бойових дій, що підтверджується копією відповідного посвідчення (а.с. 39, 40).

До матеріалів справи також надано Відпускний квиток НОМЕР_7 від 02.04.2024, Витяг з наказів командира ВЧ НОМЕР_4 від 12.02.2023 № 43, від 03.04.2024 № 94, з яких вбачається надання ОСОБА_2 відпусток у м. Варшава, Польща для лікування після поранення у різні періоди 2023, 2024 років.

З 28.06.2024 солдат ОСОБА_2 направлений на ВЛК (а.с. 45). Згідно довідки ВЛК від 02.08.2024 солдат ОСОБА_2 пройшов медичний огляд у гарнізонній ВЛК НВМКЦ «ГВКГ».

Електронним листом від 19.07.2024 з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_9 підтверджується бронювання квартири у м. Івано-Франківську з 21.07.2024 до 23.07.2024 для двох осіб на ім`я ОСОБА_2 (а.с. 47-52).

На скріншоті телефонної переписки з абонентом під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_10 » наявні повідомлення про необхідність скасування бронювання через перебування у ТЦК (а.с. 53).

Також в матеріалах справи наявний посадочний документ ОСОБА_2 для проїзду 23.07.2024 поїздом з Івано-Франківська до м. Києва.

До матеріалів справи представником також додано фотокартку з телефону із зображенням «РК Рахів - Центр Європи Дистрикт 2232», що була зроблена 20.07.2024 о 12:24.

3.5. Згідно Витягів з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» від 19.10.2023 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності не притягувались, у розшуку не значаться.

4. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

4.1. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, та причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) викладено правовий висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. За викладених обставин закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» і не перебуває у залежності від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу та чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі

№ 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18) зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Дії працівників поліції щодо затримання позивача та складання відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення відповідно до пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.

Отже заперечення відповідачів щодо відсутності підстав вважати, що позивачу завдана шкода є неспроможними, враховуючи, що провадження у справі, у якій складено протокол про адміністративне правопорушення та здійснено адміністративне затримання позивача, закрито за відсутністю у його діях складу такого правопорушення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зазначено, що межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом.

За таких обставин спростовується позиція відповідача-2 щодо застосування для розрахунку розміру моральної шкоди розрахункової величини 1 600,00 грн.

Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦПК України).

Судом встановлено, що внаслідок ініціювання процедури притягнення до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 204-1 КУпАП, застосування адміністративного арешту, а в подальшому доставці представниками відповідача-1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 позивачу завдано моральної шкоди, право на відшкодування якої він набув на підставі постанови Рахівського районного суду Закарпатської області від 13 вересня 2024 року про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 204-1 КУпАП.

Період незаконного перебування позивача під адміністративним переслідуванням складає 2 місяці і 4 дні, тобто з 20 липня 2024 року (дня складення протоколу про адміністративне правопорушення) до 24 вересня 2024 року (до набрання законної сили судовим рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 13 відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено з 01 січня 2025 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 8000,00 грн.

Отже, позивач має право на відшкодування моральної шкоди в розмірі 17 066, 67 грн (2місяці х 8000 = 16 000,00 грн + 1 066,67 грн за 4 дні).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, а також встановлені у цій справі обставини, зокрема розгляду адміністративної справи протягом більше 2 місяців, глибину фізичних та душевних страждань, суд, виходячи з вимог співмірності, розумності та справедливості, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення компенсації моральної шкоди з держави Україна на користь позивача у розмірі 10 000 грн слід вважати законними та обґрунтованими.

4.2. Щодо позовних вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу, які поніс позивач під час здійснення щодо нього провадження у справі про адміністративне правопорушення судом встановлено таке.

Відшкодування процесуальних витрат, зокрема, витрат на правову допомогу, понесених особою, яка притягається до адміністративної відповідальності нормами КУпАП не передбачено.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 3 Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) судові витрати, інші витрати, сплачені громадянином, а також суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

На підставі вказаної норми Закону суд дійшов висновку про можливість вирішення в порядку цивільного судочинства позовних вимог про відшкодування витрат на правову допомогу, понесених ОСОБА_1 під час здійснення щодо нього адміністративного провадження про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Подібні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 466/8176/20.

На підтвердження витрат на правничу допомогу, що була надана під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, до позовної заяви додані: договір про надання професійної правничої допомоги від 30.07.2024, укладеного позивачем із АО «Закарпатська обласна колегія адвокатів». Захисником на підставі вказаного договору є адвокат Холмогорова Л.В.; розрахунок судових витрат правничої допомоги за договором правничої допомоги б/н від 30.07.2024 у справі 305/2893/24, вартість яких становить 20 000,00 грн; акт приймання-передавання наданих послуг від 02.09.2024 вартістю 20 000,00 грн; квитанцію від 31.07.2024 про сплату позивачем адвокату Холмогоровій Л.В. 20 000,00 грн.

Згідно розрахунку судових витрат правничої допомоги, її вартість включає: надання клієнту консультації, підготовка та подання адвокатських запитів до ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4; підготовка та подання письмових заперечень з доказами до Рахівського районного суду Закарпатської області, 48 арк, 02.08.2024; отримання копії постанови суду у справі № 305/2893/24.

Крім того, до складу наданих адвокатом послуг також віднесено: підписання договору про надання правничої допомоги, формування ордера на надання правничої допомоги в Електронному кабінеті адвоката; підготовка та подання заяви про ознайомлення з матеріалами справи; отримання відповіді на адвокатський запит від відповідача-1, отримання копії протоколу затримання, протоколу про адміністративне правопорушення; отримання відповідей на адвокатський запит від ІНФОРМАЦІЯ_3; подання до Рахівського районного суду скан-копій заперечень через Електронний суд; підготовка та подання клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи (відповіді на адвокатські запити); підготовка та подання заяви про розгляд справи без участі до Рахівського районного суду.

Оцінюючи заявлений до стягнення розмір витрат на предмет його співмірності зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, що міг бути витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію позивача, суд дійшов висновку, що розмір витрат на правничу допомогу, надану у справі про адміністративне правопорушення і який підлягає до стягнення з держави становить 5 000,00 грн.

До таких висновків суд дійшов з огляду на те, що такі послуги як формування ордера на надання правничої допомоги в Електронному кабінеті адвоката; підготовка та подання заяви про ознайомлення з матеріалами справи; отримання відповіді на адвокатський запит від відповідача-1, отримання копії протоколу затримання, протоколу про адміністративне правопорушення; отримання відповідей на адвокатський запит від ІНФОРМАЦІЯ_3; подання до Рахівського районного суду скан-копій заперечень через Електронний суд; підготовка та подання клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи (відповіді на адвокатські запити); підготовка та подання заяви про розгляд справи без участі до Рахівського районного суду фактично дублюються у розрахунку (надання заперечень 02.08.2024 та скан-копій заперечень 02.09.2024), є наслідком вчинення адвокатом попередніх робіт (отримання відповіді на адвокатські запити), а також пов`язаними з укладенням самого договору про надання правничої допомоги. Суд вважає, що такі роботи та послуги не підлягають відшкодуванню позивачу.

5. Висновки суду.

Згідно з положеннями п.п. 1-6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Матеріалами справи встановлено, що до позивача було застосовано адміністративне затримання, складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, а також здійснено доставку його до ІНФОРМАЦІЯ_11 .

У зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення справу щодо нього закрито судом.

При цьому відповідачем-1 до матеріалів справи не надано жодних доказів на обґрунтування підстав вчинення ним таких дій, зокрема і щодо доставки позивача до ІНФОРМАЦІЯ_11 .

У зв`язку з цим позивачу завдано моральну шкоду. Між державою та позивачем виникли деліктні правовідносини за яких позивач, має право вимагати від держави відшкодування шкоди.

За вказаних обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. До стягнення з держави на користь позивача підлягає 10 000,00 грн моральної шкоди та 5 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

6. Щодо судових витрат у цій справі.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Із положень ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

В силу ч.ч. 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.

До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.

На підтвердження відповідних витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акт прийому-передачі наданих послуг).

Отже, у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Водночас, у разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги від 27.11.2024, укладеного позивачем адвокатом Данилович М.А.; розрахунок від 17.12.2024 судових витрат правничої допомоги за договором правничої допомоги б/н від 27.11.2024 у справі 348/2910/24, вартість яких становить 5 000,00 грн; акт приймання-передавання наданих послуг від 17.12.2024 вартістю 5 000,00 грн; платіжну інструкцію від 03.12.2024 про сплату позивачем адвокату Данилович М.А. 5 000,00 грн.

Дослідивши надані докази витрат на професійну правничу допомогу, суд, з огляду на обсяг виконаної адвокатом роботи, вважає витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн обґрунтованими та пропорційними до предмета спору з урахуванням ціни позову.

Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій державного органу щодо позивача з приводу притягнення адміністративної відповідальності, здійснені ним судові витрати на правничу допомогу у цій справі суд повністю покладає на державу.

Керуючись ст.ст. 12, 19, 43, 49, 81, 133, 141, 223, 259, 263-265, 267 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до відповідача-1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВЧ НОМЕР_1 ), відповідача-2: Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп на відшкодування моральної шкоди, 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 коп. витрат на правничу допомогу у справі про адміністративне правопорушення, 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу, а всього 20 000 (двадцять тисяч) грн 00 коп.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , зареєстроване місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач-1: ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВЧ НОМЕР_1 ),АДРЕСА_2 , код НОМЕР_6 .

Відповідач-2: Державна казначейська служба України, вул. Бастіонна, 6, м. Київ, код 37567646.

Суддя Валігурський Г.Ю.