Справа № 134/2294/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 січня 2025 року с-ще Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді Кантонистої О.О.

з участю: секретаря судового засідання Франко О.Г.

позивачки ОСОБА_1

її представника - адвоката Тетевої-Родюк І.О.

представників співвідповідачів:

Вінницької обласної прокуратури - прокурора Бідюк Н.П.

Головного управління Національної поліції у Вінницькій області - Дмитрук Ю.Д.

Державної казначейської служби України - Кравчука С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Крижопіль в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі: Державної казначейської служби України, Вінницької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства, прокуратури та суду,

встановив:

22 грудня 2023 року адвокат Тетева-Родюк І.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася в Крижопільський районний суд Вінницької області з позовом до Держави Україна в особі: Державної казначейської служби України, Вінницької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, яка надійшла до суду 15 листопада 2024 року, просить стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 540 000 грн., а також понесені витрати на проведення судової психологічної експертизи в розмірі 20 446,70 грн. та витрати на професійну правничу допомогу. При цьому, у позовній заяві вказано, що орієнтовна сума витрат на правничу допомогу становить 13 200 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 08 серпня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань органом досудового розслідування внесено відомості за № 0000273 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 354 КК України. 08 січня 2019 року слідчим СУ ГУНП у Вінницькій області Карпенком Є.О. до ЄРДР внесено відомості за № 0000016 про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. У подальшому вказані кримінальні провадження було об`єднано в одне провадження.

11 січня 2019 року слідчим СУ ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції Карпенком Є.О. позивачку ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

28 липня 2020 року начальником відділу прокуратури Вінницької області Багрієм Є.А. затверджено обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні. Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчинені кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України, направлено для розгляду до Крижопільського районного суду Вінницької області.

Вироком Крижопільського районного суду Вінницької області від 09 грудня 2020 року у справі № 134/1199/20 ухвалено визнати ОСОБА_1 невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ст. 356 КК України та виправдати на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю, що в діях обвинуваченої є склад кримінального правопорушення.

Вироком Вінницького апеляційного суду від 13 червня 2022 року вирок Крижопільського районного суду Вінницької області від 09 грудня 2020 року щодо ОСОБА_1 скасовано та ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Також за цим вироком ОСОБА_1 звільнено від призначеного судом покарання на підставі ч. 5 ст. 74 та ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 08 червня 2023 року вирок Вінницького апеляційного суду від 13 червня 2022 року щодо ОСОБА_1 скасовано, кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

За таких обставин ОСОБА_1 незаконно перебувала під слідством та судом 52 місяці 28 днів. Внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, необґрунтованого кримінального переслідування, накладення арешту на майно, спроби обрання запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, винесення незаконного рішення судом апеляційної інстанції, позивачці завдано моральну шкоду.

Так, у зв`язку із неправомірними діями правоохоронних органів, органів прокуратури та суду в рамках кримінального провадження у позивачки було здійснено виїмку документів, накладено арешт на майно, відносно неї застосовувався привід, оголошувався її розшук, Вінницький апеляційний суд ухвалив незаконне рішення, яким визнав її винною у вчиненні кримінального правопорушення. Усе вказане призвело до неабиякого стресу, у позивачки погіршилися нормальні життєві зв`язки, а негативні емоції та переживання вплинули на її душевний спокій і стан здоров`я.

За результатами призначеної судом експертизи, відповідно до висновку експерта № СЕ-19/102-24/7347-ПС від 09.10.2024 року, встановлено, що ситуація, пов`язана з досудовим розслідуванням та судовим розглядом кримінального провадження № 0000273 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, притягненням ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності та її засудженням за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, є психотравмувальною для неї ( ОСОБА_1 ). Органами досудового розслідування, прокуратурою та судом завдані ОСОБА_1 страждання (моральна шкода). Можливий розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) ОСОБА_1 становить 67,5 мінімальних заробітних плат, розмір яких установлюється рівним розміру мінімальної заробітної плати в Україні, чинному на момент винесення рішення суду (або у грошовому еквіваленті на момент складання висновку експерта - 540 000 грн.).

Враховуючи викладене, сторона позивача вважає, що стягненню на користь позивачки з Державного бюджету України в порядку відшкодування моральної шкоди підлягає сума в розмірі 540 000 грн., що відповідає моральним стражданням, які були завдані їй протягом періоду перебування під слідством та судом.

Ухвалою судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 25 грудня 2023 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Крім того, за клопотанням представника позивачки витребувано з архіву Крижопільського районного суду Вінницької області справу № 134/1199/20 для огляду в судовому засіданні.

09 січня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника співвідповідача - Головного управління Національної поліції у Вінницькій області - Дмитрук Ю.Д., у якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що на сьогоднішній день немає жодного рішення суду в порядку КПК України, яке б свідчило про незаконність дій працівників ГУНП у Вінницькій області, вчинених по відношенню до позивачки, що свідчить про відсутність підстав для відшкодування шкоди, завданої органом дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, на підставі ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Діючим законодавством України визначено, що умовами настання моральної шкоди має бути фізичний або психічний вплив на особу, які наразі не доведені стороною позивача, адже суду не надано обвинувальний вирок щодо осіб органів внутрішніх справ, прокуратури, яким має бути встановлено наявність такого впливу. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. З огляду на обставини справи, факт наявності у позивачки моральної шкоди залишається не доведеним, адже в матеріалах справи відсутні будь-які докази її завдання. Факт душевних страждань має бути доведений в суді належними засобами доказування і доказування цих обставин покладається на особу, яка про це зазначає.

10 січня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника співвідповідача - Державної казначейської служби України - Кравчука С.О., у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю, мотивуючи тим, що належним відповідачем у даній справі є держава, яка повинна брати участь у справі через відповідні органи державної влади, дії яких призвели до завдання позивачці шкоди. Державна казначейська служба України згідно зі своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних правовідносин і не має фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, адже жодних прав та інтересів позивачки Казначейством не порушено та будь-якої шкоди не завдано. Крім того, вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди представник Державної казначейської служби України вважає необґрунтованими, оскільки, на його думку, відсутні правові підстави для їх задоволення.

11 січня 2024 року від представника позивачки - адвоката Тетевої-Родюк І.О. надійшла відповідь на відзив Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, у якій вона вказує, що наявність виправдувального вироку суду щодо позивачки ОСОБА_1 є підставою для відшкодування їй моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, засудження, спроби застосування запобіжного заходу, затримання тощо. Надання особі статусу виправданого зумовлює появу в такої особи певних прав, а тому твердження представника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про недоведеність незаконності дій правоохоронних органів стосовно ОСОБА_1 є необґрунтованими та безпідставними.

12 січня 2024 року від представника позивачки - адвоката Тетевої-Родюк І.О. надійшла відповідь на відзив Державної казначейської служби України, у якій вона зазначає, що Казначейство відповідно до покладних на нього функцій забезпечує обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку, та здійснює списання державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Отже, Державна казначейська служба України є належним відповідачем у даній справі.

16 січня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника співвідповідача - Вінницької обласної прокуратури - Колівошко С.М., у якому вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування заперечень проти позову вказує, що сама лише постанова Верховного Суду, якою закрито кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, не є достатньою та беззаперечною підставою для стягнення моральної шкоди та доказом такої шкоди. Законодавством України надається право на відшкодування шкоди лише у разі незаконності процесуальних рішень та дій органу, що здійснює оперативно-розшукові заходи, органу досудового розслідування, прокуратури та суду. У позові відсутнє посилання на встановлення незаконності дій органів досудового розслідування та прокуратури у визначеному порядку, тому відсутні підстави для висновку, що закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України свідчить про незаконність дій посадових осіб прокуратури відносно позивачки. Наведені у позовній заяві обставини заподіяння моральної шкоди не підтверджують її виникнення з огляду на фактичні обставини справи та зміст представлених позивачкою доказів, а також з урахуванням вимог чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Так, за умови надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, органи досудового розслідування та прокуратури зобов`язані діяти у відповідності із завданням кримінального судочинства. Повноваження щодо визначення наявності підстав для оголошення підозри належать виключно слідчому та прокурору, які є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання у яку осіб без законних повноважень не допускається. Позивачці було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення 11 січня 2019 року і на стадії досудового провадження вказана підозра нею не оскаржувалася. Процесуальні рішення, прийняті слідчими суддями в рамках кримінального провадження, як то ухвали про тимчасовий доступ до документів та накладення арешту на майно, набули законної сили та не скасовувалися. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до позивачки не застосовувався. Також позивачка не вказує про те, чи була реалізована ухвала про її привід і яким чином постановлення даної ухвали спричинило їй моральну шкоду. Те ж саме стосується і ухвали про оголошення позивачки у розшук.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка не вказала який саме стрес вона отримала, його безпосередня причина, глибина; які її нормальні життєві зв`язки порушилися, з ким, у яких сферах життєдіяльності; які негативні емоції та переживання вона відчула, ким вони завданні, якими конкретно рішеннями чи діями. Твердження позивачки про погіршення стану її здоров`я, внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності, не доводяться долученими до позовної заяви медичними документами, оскільки жоден із них не встановлює причинно-наслідковий зв`язок між діагностованими хронічними захворюваннями та обставинами кримінального правопорушення, в матеріалах справи відсутні дані про дату первинної постановки цих діагнозів. Позивачка не вказала, що вона зазнала фізичного чи психічного впливу з боку органів досудового розслідування під час кримінального провадження. Не встановлено таких фактів і під час судового розгляду кримінального провадження.

Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 18 січня 2024 року за клопотанням сторони позивача у даній справі було призначено судово-психологічну експертизу та зупинено провадження у справі до отримання висновку експертизи.

16 жовтня 2024 року до Крижопільського районного суду від Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшов висновок експерта № СЕ-19/102-24/7347-ПС від 09.10.2024 року.

Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 18 жовтня 2024 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 09 грудня 2024 року прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог у даній справі, подану представником позивачки після ознайомлення з висновком судової психологічної експертизи.

17 грудня 2024 року до суду від представника співвідповідача - Вінницької обласної прокуратури - Колівошко С.М. в порядку ст. 182 ЦПК України надійшли письмові заперечення щодо висновку експертизи, у яких вона просить відхилити висновок експерта від 09.10.2024 № СЕ-19/102-24/7347-ПС як неналежний доказ заподіяння позивачці моральної шкоди органами досудового розслідування, прокуратури та суду, оскільки він ґрунтується лише на письмових поясненнях подруг позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які не допитувалися судом як свідки, а також на поясненнях опитаної експертом ОСОБА_1 , що мають узагальнений та неконкретний характер, не підтверджені доказами. Крім того, на вирішення експертизи поставлено питання, які виходять за межі компетенції експерта та не можуть бути предметом експертизи, а підлягають встановленню судом, зокрема питання: «чи завдані органами досудового розслідування, прокуратурою та судом ОСОБА_1 страждання (моральна шкода)», «який можливий розмір становить грошова компенсація за завдані страждання (моральну шкоду)». Таким чином, висновок експерта не ґрунтується на належних та допустимих доказах, зібраних у передбаченому процесуальним законом порядку, які б у повній мірі розкривали особливості психоемоційної діяльності ОСОБА_1 , її індивідуальні характерологічні особливості та реакції, що свідчить про не встановлення ним наявності, глибини, інтенсивності та тривалості страждань, які становлять моральну шкоду.

19 грудня 2024 року від представника позивачки - адвоката Тетевої-Родюк І.О. надійшла заява щодо вищевказаних заперечень Вінницької обласної прокуратури, у якій вона зазначила, що саме експерт є спеціально уповноваженою особою, яка у випадку недостатності необхідних матеріалів для дослідження має право витребовувати додаткові матеріали. Також експерт, будучи попереджений про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України, самостійно встановлює чи виходять поставлені на експертизу питання за межі його знань. Відповідачі мали змогу під час розгляду судом клопотання про призначення експертизи запропонувати на вирішення експерта свої питання, проте такою можливістю вони не скористалися. Поставлені на вирішення експерта питання (як і призначення експертизи загалом) були предметом розгляду суду апеляційної інстанції, який вказав, що ці питання не виходять за межі предмета експертизи, а їх вирішення сприятиме встановленню дійсних обставин справи.

Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 08 січня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Тетева-Родюк І.О. підтримала позовні вимоги за обставин, викладених у позовній заяві та у відповідях на відзиви, посилаючись на те, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди в силу ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду». Позивачка ОСОБА_1 додатково вказала, що завдана їй моральна шкода полягає у душевних хвилюваннях та приниженні, які вона відчувала під час незаконного кримінального переслідування та засудження. Звичний спосіб її життя було порушено, більшість часу вона проводила вдома, відчувала дискомфорт при спілкуванні з людьми, оскільки знайомі постійно розпитували про перебіг розгляду інкримінованого їй кримінального правопорушення, а деякі з них навіть відкрито зловтішалися з приводу порушення відносно неї кримінальної справи. Усе це вимагало додаткових зусиль для організації та налагодження її життя. Вона постійно перебувала у пригніченому стані, відчувала тривогу, могла думати лише про порушену відносно неї кримінальну справу, знаючи при цьому, що нічого протизаконного вона не вчиняла. Перебування у стані стресу та психологічного перевантаження призвели до погіршення її здоров`я. Часткове полегшення вона відчула коли суд першої інстанції визнав її невинуватою у пред`явленому обвинуваченні. Однак, коли виправдувальний вирок суду було скасовано Вінницьким апеляційним судом, вона знову була змушена доводити свою невинуватість вже у Верховному Суді.

Окрім того, до закінчення судових дебатів представник позивачки зробила заяву про те, що докази на підтвердження розміру понесених позивачкою витрат на правничу допомогу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Представники співвідповідачів заперечили проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзивах на позов.

Заслухавши пояснення учасників справи, наведені ними доводи та заперечення щодо підстав позову, дослідивши матеріали справи та надавши правову оцінку наявним у справі доказам, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Судом встановлено, що 08 серпня 2017 року органом досудового розслідування внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000273 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11 жовтня 2018 року в рамках кримінального провадження № 0000273 за клопотанням слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області капітана поліції Карпенка Є.О. накладено арешт на нежитлову будівлю - молочний павільйон, загальною площею 326 кв. м. який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , у вигляді заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії, укладення угод щодо передачі, продажу, відчуження вказаного об`єкту.

08 січня 2019 року слідчим СУ ГУНП у Вінницькій області Карпенком Є.О. до ЄРДР внесено відомості за № 0000016 про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. У подальшому кримінальні провадження № 0000273 та № 0000016 було об`єднано в одне провадження.

11 січня 2019 року слідчим СУ ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції Карпенком Є.О. позивачку ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Ухвалами слідчих суддів Вінницького міського суду Вінницької області від 26 березня 2019 року та 07 червня 2019 року було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області капітана поліції Карпенка Є.О. про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_1

28 липня 2020 року начальником відділу прокуратури Вінницької області Багрієм Є.А. затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДС 08.08.2017 за № 0000273, про обвинувачення ОСОБА_1 у вчинені кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України.

Вироком Крижопільського районного суду Вінницької області від 09 грудня 2020 року у справі № 134/1199/20 ухвалено визнати ОСОБА_1 невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ст. 356 КК України та виправдати на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю, що в діях обвинуваченої є склад кримінального правопорушення.

Вироком Вінницького апеляційного суду від 13 червня 2022 року вирок Крижопільського районного суду Вінницької області від 09 грудня 2020 року щодо ОСОБА_1 скасовано та ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Також за цим вироком ОСОБА_1 звільнено від призначеного судом покарання на підставі ч. 5 ст. 74 та ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 08 червня 2023 року вирок Вінницького апеляційного суду від 13 червня 2022 року щодо ОСОБА_1 скасовано, кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно висновку експерта від 09.10.2024 року № СЕ-19/102-24/7347-ПС, ситуація, пов`язана з досудовим розслідуванням та судовим розглядом кримінального провадження № 0000273 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, притягненням ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності та її засудженням за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, є психотравмувальною для неї ( ОСОБА_1 ). Органами досудового розслідування, прокуратурою та судом завдані ОСОБА_1 страждання (моральна шкода). Можливий розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) ОСОБА_1 становить 67,5 мінімальних заробітних плат, розмір яких установлюється рівним розміру мінімальної заробітної плати в Україні, чинному на момент винесення рішення суду (або у грошовому еквіваленті на момент складання висновку експерта - 540 000 грн.).

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За правилами пункту 2 частини другої статті 1167 ЦК України якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Згідно з частинами першою та другою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених у статті 1 цього Закону випадках.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

За приписами пункту 14 частини першої статті 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до частин першої та другої статті 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.

ОСОБА_1 незаконно перебувала під слідством і судом у період з 11 січня 2019 року (дня оголошення їй підозри) до 08 червня 2023 року (дати ухвалення Верховним Судом постанови про скасування вироку апеляційного суду та закриття кримінального провадження), тобто 52 місяці 28 днів.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачка безпідставно перебувала під слідством органів досудового слідства, прокуратури і суду, у результаті незаконних дій органів досудового слідства, прокуратури і суду зазнала моральних страждань, що призвело до порушення її нормальних життєвих зв`язків та вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19).

За змістом статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

У частинах четвертій та п`ятій статті 4 указаного Закону визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі (постанова Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17).

Разом із цим, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Отже, визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування, а обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено.

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суди, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, мають виходити із встановлених фактичних обставин кожної окремо взятої справи (постанова Верховного Суду від 22 грудня 2021 року в справі № 202/1722/19-ц).

Згідно висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Практика ЄСПЛ з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У статті 110 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Так, незважаючи на встановлений факт наявності моральних страждань, експертний висновок не дає достатньо доказів того, що ці страждання були настільки значними, а тому визначення розміру компенсації в 67,5 МЗП, на думку суду, є надмірною.

Верховний Суд в своїй послідовній практиці звертає увагу на те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

З огляду на те, що головним завданням компенсації є відшкодування моральних страждань, а не безпідставне збагачення особи, виходячи з обсягу заподіяної позивачці шкоди, глибини та тривалості моральних страждань, пов`язаних із перебуванням під слідством і судом, що безумовно призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків позивачки, погіршення можливості для реалізації нею своїх звичок і бажань, інших негативних наслідків морального характеру, суд вважає, що розумним, справедливим та достатнім розміром відшкодування завданої моральної шкоди є 450 000 грн., що в свою чергу перевищує мінімальний гарантований розмір встановлений законом, а саме 423 226 грн. (52 місяці 28 днів х 8000 грн.).

Суд вважає, що вказаний розмір відшкодування, враховуючи конкретні обставини справи, є достатнім для розумного задоволення потреб позивачки як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Суд погоджується із доводами позивачки про те, що у її житті відбулися суттєві зміни усього звичного укладу, погіршився психоемоційний стан, вона змушена була докладати значних зусиль для поновлення своїх порушених прав, налагоджувати побудову відносин із оточуючими. Також обставини щодо погіршення стану здоров`я позивачки у зв`язку із її незаконним притягненням до кримінальної відповідальності підтверджує долучена до позовної заяви медична документація щодо наявності у неї певних хвороб, частих гіпертонічних кризів на тлі нервового перенапруження, постійного амбулаторного та стаціонарного лікування.

При цьому, суд вважає помилковими доводи протилежної сторони судового процесу в частині, що позивачкою не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження протиправності дій відповідачів щодо неї, що вона не довела факту спричинення їй моральної шкоди, оскільки Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено право на відшкодування моральної шкоди, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення (пункт 2 частини першої статті 2 вказаного Закону).

Враховуючи, що постановою Верховного Суду від 08.06.2023 року кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_1 за ст. 356 КК України закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, вона не зобов`язана доводити незаконність конкретної слідчої чи процесуальної дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Доводи представника відповідача Державної казначейської служби про те, що Казначейство є неналежним відповідачем у справі частково заслуговують на увагу, оскільки залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, в особі органу, діями якого завдано шкоду. ДКСУ та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 242/4741/16-ц).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд керується приписами Глави 8 ЦПК України.

Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Таким чином, судовий збір за розгляд справи необхідно віднести за рахунок держави.

Враховуючи те, що за проведення судової психологічної експертизи позивачкою були сплачені кошти в сумі 20 446,65 грн., що підтверджується копією квитанції до платіжної інструкції № 13 від 04.09.2024, висновок даної експертизи взято судом до уваги при ухваленні рішення, як належний доказ по справі, беручи до уваги, що позов задоволено частково, на користь позивачки необхідно стягнути з Державного бюджету України понесені на експертизу витрати пропорційно до задоволених вимог, тобто в розмірі 17 038,23 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі: Державної казначейської служби України, Вінницької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства, прокуратури та суду - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 450 000,00 грн. (чотириста п`ятдесят тисяч гривень, 00 копійок) на відшкодування моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору віднести на рахунок держави.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з проведенням судової психологічної експертизи у даній справі, в розмірі 17 038,23 грн. (сімнадцять тисяч тридцять вісім гривень, 23 копійки).

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу позивачки ОСОБА_1 на 14 лютого 2025 року о 13 год. 10 хв. в приміщенні Крижопільського районного суду Вінницької області (Вінницька область, Тульчинський район, селище Крижопіль, вул. Героїв України, 23).

Встановити ОСОБА_1 строк для подання доказів щодо розміру понесених нею судових витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку заява щодо вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу залишається без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Співвідповідач: Державна казначейська служба України, місцезнаходження: м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6, .

Співвідповідач: Вінницька обласна прокуратура, місцезнаходження: Вінницька область, Вінницький район, м. Вінниця, вул. Монастирська, 33, .

Співвідповідач: Головне управління Національної поліції у Вінницькій області, місцезнаходження: Вінницька область, Вінницький район, м. Вінниця, вул. Театральна, 10, .

Повний текст рішення складено 06 лютого 2025 року.

Суддя: