справа № 462/24/25
УХВАЛА

06 лютого 2025 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Пилип`юк Г. М., розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про видачу судового наказу про стягнення боргу з ОСОБА_1 відповідно до ст. 4, 10, 19, 160-164 ЦПК України,

встановив:

заявник звернувся до суду із заявою, у якій просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 13 343,86 грн. заборгованості за надані послуги за період 01.06.2022 року по 30.11.2024 року та судові витрати.

Згідно довідки із відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС у Львівській області від 05.02.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрованим/знятим з реєстрації не значиться.

Як вбачається із положень ч. 2 ст. 163 ЦПК України у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно п. 3, 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Однак, всупереч вимогам ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу не долучено жодних доказів, що у період виникнення заборгованості за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 був споживачем наданих послуг, не вказано хто є власником житла, де утворилась заборгованість та не долучено інших доказів, які б обґрунтували підставність вимоги про стягнення заборгованості саме із ОСОБА_1 , зокрема, які б підтвердили факт його проживання у вказаному житлі, або прав власника на даний будинок /квартиру/ та користування послугами, які надає ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України».

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що подана заява про видачу судового наказу не відповідає вимогам ст. 163 ЦПК України.

Відповідно до п.1 ч. 1ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

На підставі викладеного та ст. 164, 165 ЦПК України, суд

постановив:

відмовити у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про стягнення боргу з ОСОБА_1 .

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 1, 2, 8, 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя: Пилип`юк Г. М.

Оригінал ухвали.