КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/3943/2025 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 червня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» про зобов`язання вчинити дії, -

установив:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Росвен Інвест Україна» про зобов`язання вчинити дії.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 23 квітня 2021 року вступили в силу зміни до ЗУ «Про споживче кредитування», які надають право позичальникам реструктуризувати свої кредитні зобов`язання в іноземній валюті.

Вказувала, що вона є позичальником за кредитним договором №51/П/04/2008-840 від 27 лютого 2008 року, що був укладений між нею та ПАТ «КБ «Надра», відповідно до умов якого вона отримала кредит в сумі 106680 доларів США на строк до 10 лютого 2033 року.

З її слів, в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором №51/П/04/2008-840 від 27 лютого 2008 року, було укладено договір іпотеки, предметом якого виступає квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначала, кредитором та іпотекодержателем за вказаними договорами є ТОВ «Росвен Інвест Україна».

Наголошувала, що квартира АДРЕСА_2 , є її єдиним житлом та єдиним майном іпотекодавця, в якому вона проживає зі своїми неповнолітніми дітьми.

Звертає увагу, що вона зверталася до відповідача із заявою про реструктуризацію зобов`язань, однак така була проігнорована.

Просила суд, зобов`язати відповідача провести реструктуризацію зобов`язань, що виникли за кредитним договором №51/П/04/2008-840 від 27 лютого 2008 року, кредитором за яким являється ТОВ «Росвен Інвест Україна» на підставі п. 7 розділу ІV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» та здійснити всі обчислення, необхідні для проведення реструктуризації та надіслати їй (позичальнику) поштою рекомендованим листом інформацію про зміну зобов`язань за результатами проведення реструктуризації (включаючи інформацію про всі наявні зобов`язання позичальника за результатами проведення реструктуризації станом на день проведення реструктуризації та новий графік платежів.

Судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21 червня 2024 року у задоволенні зазначеного вище позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що твердження суду першої інстанції, у оскаржуваному рішенні, що з долученого нею до матеріалів справи вкладення у експрес відправлення, чітко не вбачається направлення на адресу відповідача саме заяви про реструктуризацію - є таким, що не відповідає дійсності.

Також, в оскаржуваному рішенні суду зазначено, що: «... Повернення поштового відправлення «за закінченням терміну зберігання» не є належним доказом звернення із заявою про реструктуризацію в установленому законом порядку та строк та не свідчить про відмову сторони від її одержання, про її обізнаність та відповідно відмову у її задоволення. »

Проте, з даним твердження суду першої інстанції неможливо погодитися, оскільки відповідач, як фінансова установа, знав про зміни до деяких законодавчих актів України, а саме, щодо реструктуризації зобов`язань за кредитами в іноземній валюті та про той факт, що вона має право звернутися із заявою про реструктуризацію зобов`язань, проте відповідач свідомо не отримував даного листа.

Неотримання поштової кореспонденції відповідачем - це цілком його відповідальність та свідчить про те, що відповідач свідоме не отримував її листа, чим позбавив її скористатися своїм законом правом на реструктуризацію своїх кредитних зобов`язань.

Просила суд, скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 червня 2024 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що до позовної заяви долучено заяву про реструктуризацію зобов`язань від 21 липня 2021 року, за підписом представника ОСОБА_1 - адвоката Головко Д.В., адресовану ТОВ «Росвен Інвест Україна», в якій останній просить, зокрема: провести реструктуризацію зобов`язань, що виникли за кредитним договором №51/П/04/2008-840 від 27 лютого 2008 року, кредитором за яким являється ТОВ «Росвен Інвест Україна» на підставі п. 7 розділу ІV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» та здійснити всі обчислення, необхідні для проведення реструктуризації та надіслати позичальнику поштою рекомендованим листом інформацію про зміну зобов`язань за результатами проведення реструктуризації (включаючи інформацію про всі наявні зобов`язання позичальника за результатами проведення реструктуризації станом на день проведення реструктуризації та новий графік платежів.

Також, до матеріалів позовної заяви долучено заяву від 21 липня 2021 року, за підписом представника ОСОБА_1 - адвоката Головко Д.В., адресовану ТОВ «Росвен Інвест Україна», з вимогою надати інформацію про історію платежів, а також засвідчену копію документа, яким визначено розмір загальної заборгованості за кредитним договором № 51/П/04/2008-840 від 27 лютого 2008 року.

При цьому, до позову в якості доказу направлення таких заяв долучено вкладення у експрес, датоване 23 липня 2021 року, на адресу ТОВ «Росвен Інвест Україна», де зазначено наступні найменування вкладень: 1. Копія повідомлення про відступлення прав вимоги; 2. Копія свідоцтва про народження; 3. Розширена інформаційна довідка з реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на позичальника - майнового поручителя (іпотекодавця); 4. Копія довіреності представника; 5. Копія свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю; 6. Оригінал окремої заяви розрахунок заборгованості; 7. Оригінал заяви.

Разом з тим, зі змісту опису вкладення та довідки про причини повернення вбачається, що вищевказані заяви були направлені ТОВ «Росвен Інвест Україна», однак були повернуті «за закінченням терміну зберігання»

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Росвен Інвест Україна» у задоволенні заяви позивача про реструктуризацію зобов`язань не відмовляв.

Повернення поштового відправлення «за закінченням терміну зберігання» не є належним доказом звернення із заявою про реструктуризацію в установленому законом порядку та строк, та не свідчить про відмову сторони від її одержання, про її обізнаність та відповідно відмову у її задоволення.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України).

Згідно зі ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про споживче кредитування», кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію зобов`язань за договором про споживчий кредит.

Реструктуризація зобов`язань за договором про споживчий кредит це зміна істотних умов договору про споживчий кредит, що здійснюється кредитодавцем на договірних умовах із споживачем і впливає на умови та/або порядок повернення такого кредиту.

Тобто, проведення реструктуризації у будь-якому випадку передбачає зміну істотних умов договору.

23 квітня 2021 року набув чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13 квітня 2021 року №1381-ІХ і Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 7, яким передбачено, що зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом.

Абзацами 1 та 3 під. 3 п. 7 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом, крім таких випадків: у разі наявності на день набрання чинності цим пунктом у суді відкритого провадження у справі, предметом спору в якій є права та обов`язки сторін за договором, щодо реструктуризації зобов`язань за яким подається заява, та/або права та обов`язки сторін за іпотечним договором, укладеним для забезпечення виконання передбачених цим договором зобов`язань, та/або договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, та відсутності рішення суду, що набрало законної сили, заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом, але не пізніше двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду в такій справі.

Крім того, підпунктом 4 п. 7 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що у заяві проведення реструктуризації зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) позичальника; найменування кредитодавця (повне або скорочене); інформація про дату укладення договору, яким передбачені зобов`язання, щодо реструктуризації яких подається заява; інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника); інформація про всі наявні у власності позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса); інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання майнового поручителя та про всі наявні у його власності на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса), - у разі наявності майнового поручителя; документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві (документи про склад сім`ї, про доходи іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя) та членів його сім`ї - на вимогу кредитора), розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя).

У разі ненадання позичальником необхідних для проведення реструктуризації документів, зазначених у цьому підпункті, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом.

Відповідно до підпунктів 1-2 п. 7 Розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті (далі у цьому пункті - договір), у разі: наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника; відсутності станом на 01 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 01 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 01 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 01 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації; виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку» у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (далі - житлове нерухоме майно), або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири 140 квадратних метрів, для житлового будинку - 250 квадратних метрів, для садового будинку - 250 квадратних метрів, для земельної ділянки - площі, визначеної пунктом «г» частини першої статті 121 Земельного кодексу України.

Крім того, вимагається виконання хоча б однієї з таких умов:

- предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- у власності позичальника або майнового поручителя, який є власником предмета іпотеки - об`єкта незавершеного житлового будівництва, відсутнє інше житлове нерухоме майно (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- предмет іпотеки - нерухоме житлове майно придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, і умовами договору або іпотечного договору передбачено заборону реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою розташування житлового нерухомого майна, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- предметом іпотеки є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, площа якого не перевищує 250 квадратних метрів, розташованого на зазначеній земельній ділянці, та житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- предметом іпотеки є садовий будинок, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі).

У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі.

Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на норми закону, які регулюють спірні відносини, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки відповідач у задоволенні заяви позивача про реструктуризацію зобов`язань не відмовляв.

Крім того, колегія суддів оцінує критично доводи апеляційної скарги, що відповідач свідоме не отримував її листа, чим позбавив її скористатися своїм законним правом на реструктуризацію своїх кредитних зобов`язань, оскільки реструктуризація зобов`язань, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців.

Таким чином, ОСОБА_1 не була позбавлена можливості звернутися особисто до відповідача із заявою про реструктуризація зобов`язань, проте після повернення поштового відправлення «за закінченням терміну зберігання» не вжила жодних заходів, а відразу звернулася із позовом до суду.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач, як фінансова установа, знав про зміни до деяких законодавчих актів України, а саме, щодо реструктуризації зобов`язань за кредитами в іноземній валюті та про той факт, що ОСОБА_1 має право звернутися із заявою про реструктуризацію зобов`язань, проте свідомо не отримував її заяви про реструктуризацію, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки повернення поштового відправлення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову ТОВ «Росвен Інвсет Україна» від її одержання та, відповідно, відмову у її задоволення.

Таким чином, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

З урахуванням вищевикладеного, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд, апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 31 січня 2025 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба