Справа № 402/44/25
Провадження № 2-о/386/9/25
УХВАЛА

про залишення заяви без руху

10 лютого 2025 року смт. Голованівськ

Суддя Голованівського районного суду Кіровоградської області

Гут Ю. О.

розглянувши заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин,-

становив:

ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , через систему «Електронний суд» 14.01.2025 звернувся до Ульяновського районного суду Кіровоградської області з заявою про встановлення факту родинних відносин, , зазначивши інших осіб - ОСОБА_3 та Благовіщенську міську раду, в якій просить:

встановити факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є батьком ОСОБА_2 .

Розпорядженням голови Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 29.01.2025 справу передано за підсудністю до Голованівського районного суду Кіровоградської області згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України.

07 лютого 2025 року цивільна справа надійшла до Голованівського районного суду Кіровоградської області та відповідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.02.2025 передана в провадження судді Гут Ю.О.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Вирішуючи питання про відкриття провадження по справі, суди повинні перевірити відповідність вимог, з якими заявник звертається до суду для захисту, а також дотримання ним вимог, передбачених статтею 175, 177 ЦПК України.

До заяви не додано документи про сплату судового збору виходячи з заявлених вимог, враховуючи звернення до суду через систему «Електронний суд».

Згідно підпункту 2 п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», розмір судового збору у справах окремого провадження складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в даній справі розмір судового збору становить 605 грн. 60 коп., враховуючи подання заяви через систему «Електронний суд» заявнику необхідно надати суду підтвердження про сплату судового збору у розмірі (605 грн. 60 коп *0,8) =484 грн. 48 коп . (реквізити сплати судового збору: рахунок UA0011519 , отримувач коштів ГУК у Кіров.обл./тг с-щеГолов/22030101, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, код за , код класифікації доходів 22030101, призначення платежу: за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту)

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд на підставі частини шостої статті 235 Цивільного процесуального кодексу України залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Представником заявника в заяві вказано, що після смерті матері ОСОБА_4 (матері заявника, заявник та його батько отримали право на оформлення спадщини за законом, однак з даною метою, чинним законодавством вимагається подання документів, що підтверджують факт споріднення. Як вбачається із заяви померла мати заявника, разом з тим вказано, що останній звертається до суду із даною заявою з метою отримання права на спадщину за законом , що належала на праві приватної власності батьку заявника. В зв`язку з чим, суду неможливо зрозуміти після смерті кого із батьків заявник не може оформити спадщину і яку, оскільки до заяви не додано жодного свідоцтва про смерть батька чи матері.

В заяві не вказано, чи є інші спадкоємці після смерті батька чи матері заявника.

В зв`язку з вищевикладеним неможливо з`ясувати чи має місце спір про право.

Згідно ч.5 ст.177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Частиною 1 ст. 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Тому представнику заявника необхідно надати суду документи свідоцтво про смерть спадкодавця, документи на майно на яке має право спадкувати заявник та ін., або клопотання про витребування такого доказу з дотриманням вимог, встановлених ст. 84 ЦПК України, зокрема зазначити вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу у належних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з ч. З ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду

Частиною 4 ст. 294 ЦПК України визначено, що справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Усі дані про заінтересовану особу повинні відповідати вимогам п 2 ч З ст. 175 ЦПК України.

Також суд зазначає, що до заінтересованих осіб належать особи, які беруть участь у справі та мають у ній юридичну заінтересованість. Коло заінтересованих осіб визначається взаємовідносинами із заявником у зв`язку з обставинами, які підлягають встановленню і які можуть вплинути на їх права та обов`язки. Участь у справі цих осіб зумовлюється тим, що із установленням окремих обставин заявник може реалізувати свої права у правовідносинах, у яких беруть участь і заінтересовані особи. Для цих осіб характерним є те, що їхні суб`єктивні права та обов`язки мають юридичний зв`язок із суб`єктивними правами і обов`язками заявників.

Також, порушення вимог ч. 3 ст. 177 ЦПК України, з урахуванням вимог частин 1, 3, 4 ст. 53 ЦПК України, заявник не зазначає на яких підставах зазначених осіб , вказаних в заяві , як інші особи, належить залучити до участі у справі.

Представником заявника вказано іншими особами Благовіщенську міську раду та ОСОБА_3 , проте не роз`яснено, які у них виникають спадкові права саме на майно спадкодавця і з яких підстав він залучений, в розумінні ст. 294 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 ЦПК України, у разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу..

Враховуючи вищевикладене, представнику заявника необхідно привести заяву, сформовану в системі «Електронний суд», відповідно до вимог ст. 177 та заінтересованим особам копії заяви разом з документами поданих до суду.

Зазначена заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст. 175, 177, 318 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), а саме:

- позовна заява не містить, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету в учасників справи

зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини ( копії свідоцтв про смерть, звернення до приватного нотаріуса ( постанова про відмову у прийнятті заяви з підстав вказаних в заяві) , відкриття спадкової справи, відсутність інших спадкоємців, наявність спадкового майна та ін.. );

відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності);

зазначення щодо наявності у заявника або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які заявник поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів що мають юридичне значення», залежно від мети встановлення фактів заінтересованими особами в цих справах можуть бути, наприклад, відділи соціального захисту населення - у справах про встановлення факту перебування на утриманні особи, яка померла, для призначення пенсії заявникові; інші спадкоємці - у справах про встановлення факту прийняття спадщини; органи внутрішніх справ - у справах про встановлення факту родинних відносин для вирішення питання про належність до громадянства України; органи страхування - у справах про встановлення факту належності страхового свідоцтва.

Відповідно до листа Верховного суду від 01.01.2012 « Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом, і для яких у зв`язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки; особи, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника і яким органи пенсійного фонду відмовили в її призначенні через відсутність доказів, що підтверджують родинні відносини; інші особи, якщо встановлення такого факту тягне виникнення юридичних наслідків для цих осіб.

Заінтересовані особи беруть участь у справах цієї категорії з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави. Заінтересованими особами у справах про встановлення факту родинних відносин залежно від мети встановлення цього факту можуть бути й інші особи, які мають право на спадщину (брати, сестри, онуки, особи, на користь яких складено заповіт, усиновлені, територіальна громада за відсутності інших спадкоємців за законом і заповітом).

Заявник скеровуючи заяву до суду зазначає, що звертається у порядку ст. 315-319 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів (ч. 2 ст. 318 ЦПК України).

З роз`яснень, які містяться у п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати у тому числі і загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви.

Згідно з п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

В п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» роз`яснено, що при розгляді справ про спадкування слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

У заяві представник заявника просив встановити факт , що ОСОБА_3 є батьком заявника, однак до заяви не додано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстав відсутньої можливості встановлення родинних відносин між останніми, так як не надані відповідні документи, що підтверджують родинний зв`язок заявника з спадкодавцем.

Тому представнику заявника необхідно надати суду постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії з підстав не надання відповідних документів, що підтверджують родинний зв`язок заявника з спадкодавцем.

Таким чином, заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 318 цього Кодексу.

При цьому заявник не конкретизує які дії юридичного характеру він не може здійснити без встановлення факту родинних відносин, не вказує відомостей про наявність або відсутність спадкової справи та місце її відкриття, наявність або відсутність інших спадкоємців, а також про неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину.

Враховуючи викладене, заявнику необхідно уточнити свої вимоги щодо встановлення даного факту.

Таким чином, заявникові слід уточнити суб`єктний склад даної заяви та обґрунтування поданої заяви в цілому.

За нормою ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 , «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998, «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 , «Мельник проти України» від 28.03.2006.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Слід зазначити, що зазначені в ухвалі суду недоліки поданої заяви не є надмірним формалізмом чи обмеженням доступу до правосуддя, оскільки являє

собою прояв забезпечення реалізації балансу принципу верховенства права та принципів цивільного судочинства щодо рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, юридичної визначеності та диспозитивності.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07,1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд при цьому враховує, що Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У той же час, Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Отже, заява підлягає залишенню без руху з наданням представнику заявника строку на усунення викладених в ухвалі недоліків.

Враховуючи викладене, залишення даної заяви без руху з підстав, передбачених законом, не є порушенням права на справедливий судовий захист, оскільки після усунення недоліків заява буде вважатися поданою в день первісного її подання до суду.

Згідно приписів ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 185, 258-261, 353 ЦПК України, суддя -

постановив:

Заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин,-

- залишити без руху.

Надати представнику заявника строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання останнім копії ухвали суду.

Роз`яснити представнику заявника, що в разі якщо у вказаний строк недоліки заяви не будуть усунуті, заява буде вважатись неподаною та буде повернута останній, що не перешкоджає повторному зверненню із аналогічною заявою до суду.

Копію ухвали суду надіслати представнику заявника.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Відповідно до ч. 2 ст; 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: Гут Ю. О.