Справа № 464/244/25
пр.№ 2-с/464/50/25
УХВАЛА

07.02.2025 м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Борачок М.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування судового наказу,

в с т а н о в и в:

судовим наказом Сихівського районного суду м.Львова від 21.01.2025 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Львівського комунального підприємства «Житловик-С» 2335,22 грн. заборгованості за житлово-комунальні послуги та 302,80 грн. судових витрат по сплаті судового збору.

05.02.2025 від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до суду надійшла спільна заява про скасування вказаного судового наказу. В обґрунтування заяви боржники покликаються на те, що вони повністю незгідні із вимогами стягувача, як таким, що виставлені до оплати абсолютно необґрунтовано, оскільки заявлена вимога про стягнення заборгованості та видачу судового наказу за нібито надані послуги. Отже вбачається спір про право. Відтак просять скасувати судовий наказ. Окрім того, просять стягнути із ЛКП «Житловик-С» на їх користь судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст.170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Виходячи з того, що наказне провадження є безспірним, тобто в його порядку задовольняються тільки ті вимоги заявника, що мають безспірний характер, заперечення боржника проти вимог стягувача означає наявність спору про право та при цьому закон не зобов`язує перевіряти наявні матеріали справи, відтак відповідна заява боржника є підставою для скасування судового наказу.

Згідно з ч.3 ст. 171 ЦПК України у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Оглянувши матеріали заяви про скасування судового наказу та матеріали справи №464/244/25, враховуючи відсутність підстав для повернення заяви, приходжу до висновку, що доводи, викладені стягувачем в заяві про видачу судового наказу, потребують дослідження, а тому судовий наказ необхідно скасувати.

Щодо вимоги боржників про стягнення із стягувача на їх користь судових витрат, необхідно зазначити наступне.

Так, процесуальний закон, зокрема глава 8 «Судові витрати» розділу І ЦПК України, розділ II ЦПК України не містить норми, відповідно до якої, у випадку скасування судового наказу на стягувача за судовим наказом покладався би обов`язок відшкодування боржнику судових витрат.

Судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням положень частин 3 та 8 статті 141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами частин 1 та 2 статті 141 ЦПК України.

При цьому, склад та розмір судових витрат, входить до предмету доказування у справі, при цьому, в силу принципу змагальності сторін, обов`язок доведення обставин, що мають значення для справи і на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, покладається саме на сторони по справі.

У справі наказного провадження спір між стягувачем та боржником суд не вирішує, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні. Саме по собі звернення кредитора (стягувача) з такою заявою до суду про видачу судового наказу не свідчить про необґрунтованість дій останнього (зловживання своїми правами), що могло б бути підставою для стягнення судових витрат, оскільки зазначене є його диспозитивним правом, передбаченим процесуальним законодавством.

Враховуючи, що з вимогою про стягнення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 боргу за житлово-комунальні послуги ЛКП «Житловик-С» звернулося у порядку наказного провадження, заява боржників про відшкодування судового збору, сплаченого ними при зверненні до суду із заявою про скасування судового наказу, виданого за результати розгляду вимог стягувача, задоволенню не підлягає, оскільки стягнення зі стягувача в користь боржника понесених судових витрат у наказному провадженні нормами ЦПК України не передбачено.

Керуючись статтями 170-171, 258-261, 353 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування судового наказу задовольнити.

Скасувати судовий наказ Сихівського районного суду м.Львова від 21.01.2025 (справа №464/244/25, провадження №2-н/464/218/25) про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Львівського комунального підприємства «Житловик-С» 2335,22 грн. заборгованості за житлово-комунальні послуги та 302,80 грн. судових витрат по сплаті судового збору.

Роз`яснити Львівському комунальному підприємству «Житловик-С» право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

У стягненні з Львівського комунального підприємства «Житловик-С» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судових витрат відмовити.

Копію ухвали направити стягувачу та боржникам для відома.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Повна ухвала суду виготовлена та підписана суддею 07 лютого 2025 року.

Суддя Микола БОРАЧОК