Справа №461/9480/24
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 лютого 2025 року суддя Галицького районного суду міста Львова Волоско І.Р. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, -
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.
Ухвалою суду від 28 листопада 2024 року провадження у справі відкрито та вирішено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Сторони у справі про судовий розгляд даного позову були повідомлені належним чином.
Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України до суду не надійшло.
Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права.
Перевіривши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що 20.01.2006 між сторонами було укладено шлюб.
У шлюбі в подружжя народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 10.11.2017 року у цивільній справі №461/6299/17 розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 (дівоче прізвище - ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 20 січня 2006 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що зроблений актовий запис № 40.

24.10.2017 року у справі № 461/7193/17 суддею Галицького районного суду м. Львова Стрельбицьким В.В. винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.10.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вказаний судовий наказ перебуває на примусовому виконанні у Миколаївському ВДВС, за місцем проживання боржника.

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила змінити розмір аліментів, визначений судовим наказом Галицького районного суду м.Львова від 24.10.2017 року у справі № 461/7193/17, та стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку та доходу відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01.04.2019 року, тобто - з дня, коли позивачка звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу, і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просила припинити нарахування і стягнення аліментів за судовим наказом Галицького районного суду міста Львова від 24.10.2017 року у справі №461/7193/17 та відкликати виконавчий лист, що був виданий на виконання такого.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 06.11.2019 року відмовлено повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів, визначеного судовим наказом Галицького районного суду м.Львова від 24.10.2017 року у справі № 461/7193/17.

Постановою Львівського апеляційного суду від 17.02.2020 року рішення Галицького районного суду міста Львова від 06 листопада 2019 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково. Вирішено змінити розмір аліментів, які підлягають до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 згідно судового наказу виданого 24 жовтня 2017 року Галицьким районним судом міста Львова по справі № 461/7193/17, ухваливши, що до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підлягають аліменти у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення донькою повноліття.

Судовий наказ, виданий 24 жовтня 2017 року Галицьким районним судом міста Львова по справі № 461/7193/17 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано таким, що не підлягає виконанню.

Постанова Львівського апеляційного суду набрала законної сили з дня її прийняття, тобто з 17.02.2020 р.

Крім цього, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19.09.2024 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину. Вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 14800 (чотирнадцять тисяч вісімсот) гривень 00 копійок.

У цій справі позивач просить стягнути з відповідача половину витрачених на навчання дитини коштів, тобто 12360,38 грн.

Судом встановлено, що на даний час спільна донька вступила на платне навчання у вищий навчальний заклад - Львівський національний університет імені Івана Франка, на факультет міжнародних відносин.

26.08.2024р. позивачем ОСОБА_1 в інтересах доньки був укладений договір з вказаним навчальним закладом.

Відповідно до 3.4. договору, замовник вносить плату за 1-семестр до 28.08.2024р.

Згідно п.3.3.2. договору, вартість платної освітньої послуги за кожен семестр становить 24476,00 грн.

14.08.2024 р. ОСОБА_1 , згідно умов договору, сплачено всю суму коштів за перший семестр навчання доньки в розмірі 24476, 00 грн., що засвідчується платіжною квитанцією.

За проведення оплати вказаної суми коштів ОСОБА_1 також було сплачено комісію банку у розмірі 244,76 грн.

Таким чином, ОСОБА_1 понесено витрати з оплати навчальних послуг доньки за договором в сумі 24720,76 грн. (24476,00+244,76).

Відповідно до статті 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Згідно зі статтями 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

За змістом ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разового, періодичного або постійного.

У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що відповідно до ст.185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Аналізуючи положення ст. 185 Сімейного Кодексу України, слід дійти висновку, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Суд виходить з того, що батьки зобов`язані займатися розвитком дитини, забезпеченням її матеріальних потреб, в разі відсутності самостійного заробітку, але, при цьому, необхідно враховувати також матеріальні можливості батьків та врегульовувати додаткові витрати за домовленістю між батьками.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно залежно від причини, що зумовила додаткові витрати.

При цьому, суд бере до уваги, що додаткові витрати на дитину викликані особливими обставинами і необхідні для її розвитку та самореалізації в майбутньому.

Розмір додаткових витрат на дитину має обґрунтовуватись відповідними документами.

При цьому, сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Суд звертає увагу, що відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Суд виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків, суд відносить половину витрат на іншого.

Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України.

Відповідно до ст.ст.76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З досліджених та перевірених судом доказів, наданих позивачем на підтвердження заявлених вимог, вбачається, що такі отримані у порядку, встановленому законом, мають безпосереднє відношення до обставин справи, предмету доказування та доводять покликання позивача на встановлені судом обставини, а тому зазначені вище докази беруться судом до уваги як належні, достовірні, достатні та допустимі.

Водночас, відповідач не подав суду жодних доказів на спростування вимог позивача.

Відтак, враховуючи встановлені по справі обставини, вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки позивачем доведено, що додаткові витрати понесені виключно в інтересах дитини, пов`язані з особливими обставинами, а саме з реалізацією права на освіту.

Задовольняючи позов, суд виходить з того, що позивачем доведено розмір фактично понесених нею додаткові витрати на дитину у розмірі 24720, 76 грн, половину з яких слід стягнути з відповідача.

Дані обставини справи стверджуються матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об`єктивності.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211, 20 коп.

Керуючись ст.ст. 141, 247, 258, 259, 236-265, 351 355, 430 ЦПК України, ст.ст. 180, 182, 191 СК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини, а саме оплати навчання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 12 360,38 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211,2 грн.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Волоско І.Р.