Справа №443/2292/24
Провадження №2/443/188/25
УХВАЛА

іменем України

10 лютого 2025 року Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Сливки С.І.

за участю секретаря - Кушнір М.І.,

представника відповідача Грабчак Є.В.,

представника третьої особи Стебко І.Ю.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Жидачеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Вербовська Уляна Богданівна, до Державного підприємства «Документ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Державна міграційна служба України, про захист прав споживачів,

в с т а н о в и в :

адвокат Вербовська Уляна Богданівна в інтересах ОСОБА_1 звернулася в Жидачівський районний суд Львівської області із позовом до Державного підприємства «Документ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Державна міграційна служба України, в якому просить: зобов`язати Державне підприємство «Документ» видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , виготовлений на ім`я ОСОБА_1 у відокремленому підрозділі філії в Польщі в м.Вроцлав, без військово-облікового документу протягом одного місяця з дня набрання рішення суду законного сили; стягнути з Державного підприємства «Документ» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 тисяч гривень.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 24.12.2024 позовну заяву залишено без руху.

31.12.2024 року представником позивача подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 15.01.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі, з викликом сторін у судове засідання.

30.01.2025 представником відповідача - Державного підприємства «Документ» подано відзив, згідно якого представник відповідача просить закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України. В обґрунтування заявленого клопотання покликається на те, що правовідносини щодо оформлення, виготовлення, пересилання, доставки та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон врегульовані спеціальним законодавством, а саме Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон» від 07.05.2014 №152 та Постановою Кабінету Міністрів України «Про реалізацію експерементального проекту щодо оформлення паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон громадянам України, які перебувають за межами України, оформлення, обміну іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають в Україні, посвідки на постійне проживання під час їх перебування за межами України» від 10.06.2022 №678.

Таким чином паспорт громадянина України та паспорт громадянина України для виїзду за кордон не є товаром або результатом роботи, виготовленим для задоволення індивідуальних потреб особи. Оформлення, виготовлення і видача паспортів здійснюється в межах компетенції різних державних органів та підприємств відповідно до законодавства і не мають ознак споживчої послуги у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».

ДП «Документ» не є надавачем послуг в розумінні цього Закону, а позивач не має статусу споживача цих послуг, а відтак спірні правовідносини не є приватно-правовими та норми Закону України «Про захист прав споживачів» до вказаних відносин не застосовуються.

Вказаний спір є публічно-правовим, а ДП «Документ» в розумінні ст.4 КАС України є суб`єктом владних повноважень, а тому даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, від представника позивача адвоката Вербовської У.Б. надійшло клопотання, згідно якого остання просить судове засідання проводити без її участі. Також представником позивача подано відповідь на відзив, згідно якого просить відмовити в задоволенні клопотання про закриття провадження у справ, мотивуючи тим, що спір, попри те, що він виник із суб`єктом владних повноважень, стосується захисту прав споживача, права якого порушені в силу бездіяльності, що спричиняє неможливість реалізації на території іноземної держави своїх прав в силу відсутності закордонного паспорта.

Представник відповідача в судовому засідання подане клопотання підтримала, просила закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Представник третьої особи в судовому засіданні клопотання представника відповідача підтримала, просили його задоволити.

Заслухавши представника відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Як зазначалось вище, обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача посилається на положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Одночасно, відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Пунктами 5, 17, 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що Державне підприємство «Документ» не є надавачем послуг в розумінні ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», а позивач не має статусу споживача цих послуг, а відтак спірні правовідносини не є приватно-правовими з огляду на наступне.

Згідно з пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адміністративні послуги» адміністративна послуга - результат здійснення владних повноважень суб`єктом надання адміністративних послуг за заявою фізичної або юридичної особи, спрямований на набуття, зміну чи припинення прав та/або здійснення обов`язків такої особи відповідно до закону; суб`єкт надання адміністративної послуги - орган виконавчої влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадові особи, державний реєстратор, суб`єкт державної реєстрації, уповноважені відповідно до закону надавати адміністративні послуги.

Відповідно до преамбули Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» цей Закон визначає правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

Пунктами 1, 4-1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» передбачено, що уповноваженими суб`єктами згідно з цим Законом є: розпорядник Реєстру - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів; державне підприємство, що належить до сфери управління розпорядника Реєстру.

Відповідно до ч.6 ст.10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» рішення про відмову заявнику у внесенні інформації до Реєстру може бути оскаржено в адміністративному порядку відповідно до Закону України «Про адміністративну процедуру» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, або до адміністративного суду.

Частиною 7 статті 16 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» передбачено, що рішення про відмову у видачі документа може бути оскаржено в адміністративному порядку відповідно до Закону України «Про адміністративну процедуру» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, або до адміністративного суду.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про адміністративну процедуру» цей Закон регулює відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ шляхом прийняття та виконання адміністративних актів.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.2 цього Закону, функції публічної адміністрації - надання адміністративних послуг, здійснення інспекційної (контрольної, наглядової) діяльності, вирішення інших справ за заявою особи або за власною ініціативою адміністративного органу.

За змістом п. 1 Положення «Про Державну міграційну службу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Пунктом 1.1. статуту ДП «Документ», затвердженого наказом ДМС України № 200 від 13 серпня 2014 року, передбачено, що ДП «Документ» засноване на державній власності і належить до сфери управління ДМС України. Підприємство функціонально включене до системи органів міграційної служби України та оперативно підпорядковане Голові ДМС.

Підпунктом 2.3.1. п. 2.3 статуту підприємства визначено, що предметом діяльності підприємства є: організація роботи з надання представницьких, інформаційно-консультаційних та інших послуг громадянам України у сфері міграції (а.с.29-41).

Отже, Державне підприємство «Документ» в розумінні Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» є державним підприємством, яке належить до сфери управління ДМС України, та, відповідно, розпорядником Реєстру і уповноваженим суб`єктом і в розумінні Закону України «Про адміністративні послуги» суб`єктом надання адміністративних послуг.

Згідно з пунктами 2, 7 ч. 1 ст. 4 КАС України:

публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій;

або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг;

суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, вказаний спір є публічно-правовим, оскільки виник з приводу не надання, на думку позивача, адміністративної послуги суб`єктом владних повноважень та такий належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отож, ця справа не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства, а тому клопотання представника відповідача підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 255, 258-260, 354, 355 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі задовольнити.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Вербовська Уляна Богданівна, до Державного підприємства «Документ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Державна міграційна служба України, про захист прав споживачів.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 12 лютого 2025 року.

Головуючий суддя С.І. Сливка