Справа № 369/1552/25
Провадження №2/369/5502/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2025 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Козак І. А., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Осадько Олександра Олексійовича про забезпечення позову у цивільній справі № 369/1552/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору позики та стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Осадько Олександр Олексійович звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із вищевказаним позовом.

Разом з позовом до суду подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 із забороною відчуження такого майна.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що 21 червня 2023 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі розписки. Відповідно до вказаного Договору, відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 36000,00 (тридцяти шести тисяч) доларів США, які останній зобов`язувався повернути позивачу впродовж 24 місяців з моменту їх отримання, а саме до 01 липня 2025 року.26 червня 2023 року відповідач на виконання умов Договору від 21.06.2023 року повернув позивачу грошові кошти у сумі 73 300,00 грн., що еквівалентно 2 004,37 доларів США.29 червня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів (надалі за текстом - «Договір № 310»), посвідчений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Швидкою І.М. та зареєстровано в реєстрі за № 310.

За умовами Договору № 310, відповідач отримав від позивача грошові кошти у сумі 28000,00 (двадцять вісім тисяч) доларів США та зобов`язався повернути їх до 05 лютого 2025 року рівними платежами еквівалентними 1500,00 доларів США, які почнуться з 05 серпня 2023 року.23 липня 2024 року ОСОБА_2 звернувся із позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики грошових коштів.05 серпня 2024 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у справі № 369/12753/24 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійним договору позики грошових коштів. Зважаючи на викладене позивач вважає, що відповідачем штучно ініційовано судове провадження з метою уникнення відповідальності за Договором позики від 29 червня 2023 року. Відтак, позивач звернувся до суду з позовом ОСОБА_2 про розірвання договору позики та стягнення заборгованості. Зазначає, що станом на день звернення до суду із цією заявою, відповідач виставив квартиру на продаж, що підтверджується оголошенням за посиланням: https://lim.ua/realtv/.

З огляду на викладене представник позивача вважає, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 на праві приватної власності є обґрунтованим, нівелює ризики невиконання рішення суду та сприятиме належному захисту інтересів позивача.

Сторони в судове засідання не з`явились, оскільки не повідомлялись про час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України, що не є перешкодою для розгляду даної заяви.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захід, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.п. 3, 4, 7 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до пунктів 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді про забезпечення позову» позови майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, наявне у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1 -1 ) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 № ETS №005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (стаття 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він є співмірним із заявленими позовними вимогами, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Усупереч вказаних процесуальних норм подана заява про забезпечення позову не містить належного обґрунтування та доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову, заявлених позивачем, ускладнить чи унеможливить виконання майбутнього рішення суду про задоволення позову.

Так, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Осадько Олександр Олексійович, звертаючись з заявою про забезпечення позову надав до суду, зокрема довідку з інформаційного сервісу Опендатабот про актуальну інформацію про нерухомість, а саме квартиру, що за адресою АДРЕСА_1 , роздруківку оголошень з сайту «ОЛХ».

Відповідно до інформаційної довідки з сервісу Опендатабот від 21.01.2025 року, квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Разом з тим, подана заява про забезпечення позову не містить доказів про існування обставин, які унеможливлять виконання можливого рішення суду у разі невжиття вказаних у заяві видів забезпечення позову, зокрема заява не містить обґрунтування ризиків та доказів, які б могли свідчити про намір відповідача відчужити спірне майно, оскільки роздруківки з сайту «ОЛХ» не можна вважати належним доказом того, що це оголошення дійсно розміщено на інтернет-сайті можливим відповідачем у справі або ж його представником, а не від його імені іншою особою.

Суд звертає увагу, що роздруківка з сервісу «ОЛХ» містить декілька різних оголошень, єдиним, що об`єднує вказані оголошення є адреса місцезнаходження майна, а саме АДРЕСА_2 без зазначення номерів квартир.

Слід зазначити, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, оскільки арешт може бути накладено виключно на майно відповідача.

Суд дійшов висновку, що позивачем не наведено жодних доводів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, а також не доведено, що невжиття обраних ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Крім того, представник позивача не долучає до заяви про забезпечення позову відомості щодо ринкової вартості зазначеного нерухомого майна, що позбавляє суд можливості вирішити питання про співмірність заявлених вимог щодо вартості майна, відносно якого просить суд застосувати заходи забезпечення позову.

Ненадання належних та допустимих доказів того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а лише посилання на це в заяві, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви про забезпечення позову.

З огляду на викладене, суд не вбачає наявність обґрунтованих підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149, 151, 153, 258, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Осадько Олександра Олексійовича про забезпечення позову у цивільній справі № 369/1552/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору позики та стягнення заборгованості - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги через Києво-Святошинський районний суд Київської .

Можливість отримати інформацію щодо справи, що розглядається, учасники справи мають на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Веб-адреса сторінки: http://ks.ko.court.gov.ua.

Суддя І. А. Козак