Справа № 405/1047/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2025 Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі

головуючої судді: Шевченко І.М.

з участю секретаря: Мишевець Т.І.

представника позивач: адвоката Данилюк Н.В.

відповідача: ОСОБА_1 та її представника: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Ковальова Олена Олегівна про визнання правочину недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просив визнати недійсним правочин договір довічного утримання, укладений 01.08.2018 року між ОСОБА_4 та відповідачем у справі ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Ковальовою О.О. за реєстровим № 257.

Позов мотивує тим, що відповідно до його свідоцтва про народження його матір`ю є ОСОБА_6 , в графі «Батько» міститься прочерк. Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками записані ОСОБА_6 та ОСОБА_8 . Після реєстрації шлюбу прізвище сестри змінено з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 ». Місце їх народження: с. Іванівка, район Флорешти, Республіка Молдова, а пізніше вони переїхали до м. Кіровограда (нині Кропивницький) та отримали паспорти громадян України.

ІНФОРМАЦІЯ_2 сестра померла і після її смерті відкрилась спадщина, що складається з будинку АДРЕСА_1 . Він є спадкоємцем померлої другої черги та у визначений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де і дізнався про наявність договору довічного утримання.

Вважає укладений між сестрою та відповідачем договір довічного утримання недійсним так як волевиявлення сестри не було вільним і не відповідало її волі, адже на момент укладення вказаного договору вона перебувала у стані, в якому не могла розуміти значення своїх дій або керувати ними. Відповідно до реєстру судових рішень 08.08.2019 року відповідач зверталась в суд з позовом до сестри про розірвання договору довічного утримання, що підтверджує обставини, зазначені ним. В 2018 році сестрі виповнилось 75 років, а після встановлення діагнозу в 2017 році рак, її стан здоров`я значно погіршився,, розвився склероз, почастішали випадки не сприйняття нею дійсних подій та правильної життєвої орієнтації.

Зазначає, що відповідач скористалась станом ОСОБА_4 , тому що деякий час неможливо було до неї додзвонитись, виникли складнощі в передачі їй продуктів харчування, він ніколи не залишав сестру без допомоги, незалежно від того, що з поважних причин (за станом здоров`я) та місцем проживання: с. Підлісне, Олександрівського району, не міг фізично бути присутнім за місцем її проживання.

Оспорюваний договір не містить жодного посилання про те, що на момент його укладення в житловому будинку проживав та був зареєстрований син ОСОБА_4 - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який був інвалідом та потребував постійної сторонньої допомоги. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_11 помер.

Коли в травні 2019 року він приїхав, то знайшов сестру у вкрай тяжкому стані, без догляду, їжі та медичної допомоги, змушений був викликати швидку допомогу, яка відвезла сестру до 4 лікарні м. Кропивницького, де був встановлений діагноз - рак 4 ступеня. Було проведено хірургічне втручання, та коли розпочали вирішувати питання оплати операції, з`ясувалось, що зник телефон сестри та всі документи, включаючи паспорт і кошти, які були на депозиті в розмірі 50 000,00 гривень. Він та його донька - ОСОБА_12 змушені були звернутись з заявою до поліції, і лише після втручання працівників поліції відповідач ОСОБА_1 повернула паспорт ОСОБА_4 та кошти в розмірі 42 000,00 гривень.

Протягом останнього року життя у поведінці сестри спостерігались деякі нетипові особливості: розлад пам`яті, уникання спілкування з людьми, що підтверджується зокрема консультаційним висновком від 01.07.2019 року, відповідно до якого підтверджений діагноз дементний сіндром без психотичних порушень. Відповідно до Довідки про причину смерті № 85 від 29.09.2019 року ОСОБА_4 померла у віці 76 років, причина смерті - ракова інтоксикація, рак сліпої кишки.

Добровільно вирішити дане питання не можливо, а тому він змушений звернутись в суд з даним позовом і посилаючись на вказані обставини. норми чинного законодавства, просить його задовольнити та стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 27.02.2020 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі а правилами загального позовного провадження, відповідачу надано термін для подання відзиву на позов, вирішено питання про забезпечення позову.

17.03.2020 року відповідачем подано відзив на позов, в якому відповідач позов не визнала, зазначила, що викладені позивачем обставини не відповідають дійсності.

Ухвалою суду від 01.10.2020 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, посилаючись на обставини, що в ньому викладені та просила позов задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали.

Суд, заслухавши учасників процесу, допитаних в судовому засіданні свідків, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Судом встановлено, що 01.08.2018 року між ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір довічного утримання, який посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Ковальовою О.О. за реєстраційним № 257.

Відповідно до п.1 відчужувач ОСОБА_4 передала, набувач ОСОБА_1 прийняла у власність житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), земельну ділянку для ведення садівництва, що знаходяться в АДРЕСА_1 .

Обсяг обов`язків набувача визначений п. 7 вказаного договору.

Статтею 744 ЦК України визначено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно норм ч.1 ст. 745 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст. 748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу. Обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду) та забезпечити відчужувача житлом, грошова оцінка матеріального забезпечення відчужувача встановлені нормами ст.ст. 749-751 ЦК України.

Договір довічного утримання є правочином, тому його чинність пов`язується з вимогами, встановленими для чинності будь-якого правочину (ст. 203 ЦК України). Так, в ч.1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вільне волевиявлення учасника правочину (ч.3 ст. 203 ЦК України) є однією з вимог, необхідних для чинності правочину. Таким чином, відсутність вільного вираження внутрішньої волі особи є підставою його недійсності.

Згідно ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Адже волевиявлення особи включає в себе вільне (без будь-якого тиску) вираження її волі щодо укладення конкретного правочину (прояв ініціативи); висловлення змісту (умов) зазначеного правочину; вираження бажання щодо особливостей складання правочину; бажання настання наслідків, що обумовлені правочином; можливість ознайомитись зі змістом вже складеного правочину; підписання правочину. Усі ці складові в сукупності становлять повноцінний вияв волевиявлення особи, а відсутність хоча б однієї з них є порушенням ч. 3 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння, тощо).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Кропивницьким міським відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у кіровоградській області 30.09.2018 року, актовий запис № 2563.

Згідно ч.1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. В силу ч. 2 ст. 755 ЦК, договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами у справі, що позивач ОСОБА_3 є братом померлої ОСОБА_4 і на підставі ст. 1262 ЦК України є спадкоємцем померлої другої черги та у визначений статтею 1270 УК України строк подав у нотаріальну контору, а саме приватному нотаріусу Писаковській О.І., заяву про прийняття спадщини, що підтверджується Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 57943032 від 17.10.2019 року.

Як зазначає позивачволевиявлення його сестри не було вільним і не відповідало її волі, адже на момент укладення вказаного договору вона перебувала у стані, в якому не могла розуміти значення своїх дій або керувати ними.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.04.2021 року за клопотанням представника позивача у справі була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза у відношенні ОСОБА_4 , 1943 року народження.

Як вбачається з висновку судово-психіатричного експерта № 267 від 16.07.2021 року, який підписаний членами комісії в складі ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_4 страждала на тяжкий, хронічний психічний розлад у формі атеросклеротичної деменції протягом декількох років (згідно МКХ -10 F01.800). Встановлений діагноз атеросклеротичної деменції унеможливлює її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Під час укладання договору довічного утримання не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Деменція це комплексний розлад, стан, що характеризується зниженням когнітивних функцій (пам`яті, уваги, рухових навичок, інтелекту та інших процесів, керованих головним мозком), обумовлений інтоксикацією, порушенням обмінних процесів, інфекційно-запальним або травматичним ураженням мозку, призводить до побутової, суспільної та соціальної дезадаптації. Судинна деменція зустрічається переважно в осіб похилого і старечого віку і розвивається внаслідок появи судинно-мозкової патології. Основні ознаки деменції зниження пам`яті, уваги, здатності приймати рішення й інших когнітивних функцій, мнестико-інтелектуальні порушення (зниження здатності до навчання з одночасним порушенням пам`яті на події минулого і сьогодення). Хворі деменцією поступово втрачають орієнтацію в просторі та часі, часто спостерігається неадекватність поведінки.

Допитані в судовому засіданні експерти - ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , відповіли на всі питання та підтвердили висновок судово-психіатричного експерта № 267 від 16.07.2021 року. Зокрема пояснили, що станом на сьогодні деменція невиліковна, деменція є синдромом (сукупністю симптомів) стійкого і прогресивного характеру, що призводить до погіршення та руйнування когнітивних функцій мозку, з віком симптоми лише ускладнюються.

З метою усунення сумнівів, які виникли у сторони відповідача, 20.01.2022 року Ленінським районним судом м. Кіровограда у справі призначена повторна посмертна судово-психіатрична експертиза. Проведення експертизи доручено експертам Київського міського центру судово-психіатричної експертизи (04080 м. Київ, вул. Кирилівська, 103а). Враховуючи, що сторона відповідача вказала експертну установу, яка припинила свою діяльність ухвала про проведення експертизи була пере направлена в іншу експертну установу, але з підстав відсутності оплати, яку зобов`язувалась здійснити сторона відповідача повторна експертиза не була проведена, тому висновок судово-психіатричного експерта № 267 від 16.07.2021 року є належним, допустимим та достовірним доказом по справі, який приймається судом до уваги.

Крім того, судом враховується, що договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача. Набувач зобов`язаний у разі смерті відчужувача поховати його, навіть якщо це не було передбачено договором довічного утримання (догляду).

Під час розгляду справи відповідач фактично підтвердила припинення виконання своїх обов`язків по договору ще весною 2019 року, що участі у похованні матеріальної зокрема не приймала.

Відповідно до реєстру судових рішень 08.08.2019 року до Ленінського районного суду м. Кіровограда звернулась набувач ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання (справа № 405/5971/19, провадження 2/405/824/19, суддя: Іванова Л.А.). Пояснення відповідача про наявність нібито примусу при поданні такої заяви не знайшли підтвердження в ході судового розгляду, враховуючи, що відповідач сплатила судовий збір.

По справі були допитані свідки, зокрема зі сторони позивача - ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_12 , які підтвердили обставини на які посилався позивач в позовній заяві.

Свідки зі сторони відповідача ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , пояснили, що ОСОБА_1 допомагала сім`ї ОСОБА_10 до 2019 року, за ОСОБА_10 дивної поведінки не спостерігали, свідок ОСОБА_27 пояснила, що була у нотаріуса, ОСОБА_10 не хотіла розривати договір з липня 2019 року почала помічати дивності у поведінці ОСОБА_10 .

Метою судового доказування є всебічне, повне, об`єктивне з`ясування всіх обставин, що мають істотне значення для правильного розгляду і вирішення справи. Обов`язок забезпечити в ході провадження повноту доказового матеріалу, що дозволяє встановити істину у справі в цивільному процесі, покладений на сторони, інших юридично заінтересованих у вирішенні справи осіб та суд.

Відповідно до норм ст. 76 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених у законі. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

15.10.2024 року, керівництвом Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) було надано відповідь № 5412/56914/08.6-24/08 6-25 на звернення ОСОБА_1 , в якій повідомлено про те, що за результатами проведеної, за заявою ОСОБА_1 перевірки, встановлено, що приватний нотаріус Ковальова О.О. дійсно посвідчувала договір довічного утримання № НОМЕР_2 від 01.08.2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .. Також у цій відповіді повідомляється про те, що під час посвідчення даного договору нотаріусом було перевірено цивільну дієздатність ОСОБА_4 та у нотаріуса не виникло жодних сумнівів стосовно волевиявлення та дійсності намірів ОСОБА_4 та її цивільної дієздатності.

Судом відмічається, що ні вказана перевірка, ні покази свідків, не спростовуютьвисновку судово-психіатричного експерта № 267 від 16.07.2021 року, відповідно до якого ОСОБА_4 страждала на тяжкий, хронічний психічний розлад у формі атеросклеротичної деменції протягом декількох років (згідно МКХ -10 F01.800). Встановлений діагноз атеросклеротичної деменції унеможливлює її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Під час укладання договору довічного утримання не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог ОСОБА_3 в повному обсязі.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в сумі 840,80 грн. сплаченого судового збору (т.1 а.с 1) та кошти в сумі 9 316,00 грн. витрат на проведення експертизи (оригінал квитанції направлено в експертну установу).

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

В матеріалах справи наявний договір про надання правничої допомоги та представництво інтересів від 27.10.2024 року, укладений між позивачем та АО «АФ Ромаданова і партнери» адвокатом Данилюк Н.В., розрахунок суми гонорару та квитанції до прибуткового касового ордера б/н від 27.10.2019 року про оплату 10 000 грн. та від 16.02.2020 року про оплату 15 114,00 грн. (т.2 а.с. 64-66), а тож протокол узгодження договірної ціни від 19.01.2022 року, розрахунок суми гонорару та квитанція до прибуткового касового ордера б/н від 19.01.2022 року про оплату 15 000,00 грн. , а тому кошти в сумі 40 411,00 грн. підлягають стягнення з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 17, 18, 76, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Ковальова Олена Олегівна про визнання правочину недійсним задовольнити.

Визнати недійсним правочин - договір довічного утримання, укладений 01.08.2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Ковальовою О.О. за реєстраційним № 257.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати по справі в сумі 10 156,80 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 40 114,00 грн.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення в повному обсязі виготовлене 06.02.2025 року.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_3 , прож. АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_4 , прож. АДРЕСА_3 .

Третя особа: Приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Ковальова Олена Олегівна, м. Кропивницький. вул. Велика Перспективна, 11/11.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Ірина Миколаївна Шевченко