Справа № 553/4266/24
Провадження № 2/553/336/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27.01.2025м. Полтава

Ленінський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого - судді Подмаркової Ю.М.,

за участі: секретаря судового засідання - Макаренка Я.В.,

розглянувши за відсутності учасників справи в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна, приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Лавріненко Яніна Вікторівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, повернення коштів стягнутих в рамках виконавчого провадження,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ТОВ "ФК "Кредит-Капітал", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Лавріненко Я.В., з вимогами:

- визнати виконавчий напис від 28.05.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. та зареєстрований в реєстрі за № 12030, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" заборгованості у розмірі 30 372,73 грн таким, що не підлягає виконанню;

- стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у сумі 33 910,00 грн, стягнуті з нього в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_2;

- стягнути з відповідача витрати на правову допомогу.

На обґрунтування позову зазначено, що 13.12.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Райдою О.С., на підставі виконавчого напису № 12030 виданого 28.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2. Про дане провадження він дізнався з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень. Вважає, що вказаний виконавчий напис має бути визнано таким, що не підлягає виконанню, оскільки його вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, а саме з порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Відповідачем не перевірено безспірність заборгованості, кредитний договір він не підписував. В рамках виконавчого провадження № НОМЕР_2 з нього було стягнуто 33910,00 грн. Після визнання виконавчого напису № 12030 від 28.05.2021 таким, що не підлягає виконанню, відпаде законна підстава, на якій відповідач стягнув з нього грошові кошти. Вважає, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів на виконання зазначеного виконавчого напису відсутні. Зазначене стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

06.12.2024 від представника відповідача ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" Зуб А.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник зазначила наступне. Відповідач заперечує проти позову в частині стягенння безпідставно набутих коштів, вважають таку вимогу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню оскільки, 09.04.2023 між ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_1. було укладено Кредитний договір № 002-16112-090413 відповідно до якого позивачу на відкритий поточний рахунок було встановлено ліміт Кредитної лінії. ПАТ «Дельта Банк» свої зобов`язання перед позивачем виконав в повному обсязі, надавши кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної Кредитної лінії на загальну суму 20 000 грн. Позичальник, своїх зобов`язання перед Позикодавцем не виконав, відповідно до умов кредитного договору мав сплатити Банку проценти за користування Кредитною лінією за ставками, які зазначені в Тарифах, у зв`язку з чим у позивача утворилася заборгованість у розмірі 29 172,96 грн. 23.04.2020 між АТ «Дельта Банк» та Відповідачем, відповідно до чинного законодавства України, було укладено Договір №2231/К про відступлення прав вимоги від 23.04.2020. Відповідно до умов даного Договору, та у відповідності до ст. 512 ЦК України Відповідач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками АТ «Дельта Банк», в тому числі і до Позивача за кредитним договором. Позивач в позовній заяві просить стягнути з Відповідача безпідставно отримані кошти в розмірі 33 910 грн 00 к., більшу суму ніж було нараховано ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», а саме 30 372 грн 73 к., Отже, позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки вводять в оману суд неправдивою інформацією щодо перерахування заборгованості на рахунок Відповідача, оскільки на адресу ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» кошти в вказаному розмірі не надходили, тому відповідач повністю заперечує та просить суд відмовити у поверненні безпідставно отриманих коштів.

Треті особи письмових пояснень на позов не надали, з будь-якими клопотаннями та заявами до суду не звертались.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 26.11.2024 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження.

Участь у справі сторін.

Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи учасники справи у судове засідання не прибули.

Від позивача ОСОБА_1 разом з позовною заявою надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ "ФК "Кредит-Капітал", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Лавріненко Я.В. про причини неявки не повідомили.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

28.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. вчинено виконавчий напис, реєстровий номер № 12030, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" заборгованість за кредитним договором № 002-16112-0-0413 від 09.04.2013, за період з 23.04.2020 по 07.04.2021 у розмірі 30 372,73 грн. (а. с. 17)

Зазначений виконавчий напис перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської Подільському відділі державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ВП № 55479580.

За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»).

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти висновків, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Відповідно до частини 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису».

Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів визначено главою 14 Закону України «Про нотаріат» та главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно із пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Крім того, у абзаці 3 пункту 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, вказано, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Відповідно до пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 002-16112-090413 від 09.04.2013, видано на підставі пункту 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», внесено зміни до Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, зокрема, в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдінг» проти України» (заява № 48553/99), а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» (заява № 28342/95) встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 березня 2015 року у справі № 826/20084/14, яка була залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017, яка набрала законної сили, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до пункту 4 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України набрала законної сили з моменту проголошення, з 22.02.2017, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин.

Із матеріалів справи вбачається, що оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 28.05.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Кредитний договір № 002-16112-090413 від 09.04.2013, який став підставою для видачі оспорюваного виконавчого напису, не був нотаріально посвідченим, що не заперечує відповідач у відзиві.

Крім того, відповідачем не доведено, що заборгованість за укладеним кредитним договором є безспірною.

Враховуючи наведене вище, оцінивши надані сторонами докази, судом встановлено те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про те, що позивач мав безспірну заборгованість перед відповідачем. Отже, між сторонами існує спір з приводу наявності і розміру заборгованості за указаним кредитним договором.

Орім того, з оскаржуваного виконавчого напису № 12030 від 28.05.2021 слідує, що останній вчинений на підставі п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, тобто пункту, який втратив чинність з 22.02.2017.

Таким чином, оскільки в момент вчинення виконавчого напису 28.05.2021 були відсутні правові підстави для його вчинення, тому такий виконавчий напис не підлягає виконанню.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів, суд зазначає наступне.

13.12.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Райдою О.С. було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 з приводу примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. від 28.05.2021 № 12030 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості у розмірі 30 372,73 грн. (а. с. 19)

Згідно з інформацією приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Райди О.С. № 528 від 01.11.2024 на виконанні перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого напису № 12030 від 28.05.2021, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь на ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості. 28.12.2023, враховуючи надходження на депозитний рахунок приватного виконавця коштів, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення основної винагороди та витрат виконавчого провадження, виконавче провадження закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням. Загальна сума стягнутих коштів по ВП № НОМЕР_2 станом на 28.12.2023 склала 33 910,00 грн, з яких: 30 372,73 грн - в рахунок погашення заборгованості на користь стягувача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»; 3 037,27 грн - основна винагорода приватного виконавця; 500,00 грн - мінімальні витрати виконавчого провадження. (а. с. 20)

Таким чином, грошові кошти у розмірі 30 372,73 грн, які були стягнуті із ОСОБА_1 на рахунок приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Райди О.С. при примусовому виконанні виконавчого напису № 12030 від 28.05.2021 в подальшому були перераховані на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».

Відповідно до статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі.

Верховний Суд у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21) зазначив, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Судом встановлено, що з позивача на користь відповідача на виконання спірного виконавчого напису у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 утримано грошові кошти на суму 30 372,73 грн. за виконавчим написом, що також підтверджується копією довідки приватного виконавця Райди О.С. долученої до матеріалів справи.

Оскільки, суд дійшов висновку, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, то і подальше утримання такого майна є протиправним, оскільки правова підстава для набуття грошових коштів, як Банком, так і приватним виконавцем в ході проведення виконавчих дій, відпала.

При цьому, суд враховує, що вказана безпідставно набута сума не підпадає під перелік випадків, коли безпідставно набуте не підлягає поверненню відповідно до вимог ст. 1215 ЦК України.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 30 372,73 грн., стягнуті на виконання виконавчого напису, який є таким, що не підлягає виконанню.

При цьому, відсутні законні підстави для покладання на відповідача обов`язку з повернення коштів позивачеві, що були стягнуті в межах виконавчого провадження (винагороду приватного виконавця) у розмірі 3037,27 грн, оскільки такі кошти не були отримані відповідачем.

Судові витрати.

Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 6 300,00 грн.

Так, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (частини 1, 3 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 6 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України обов`язок доведення не співмірності витрата покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 2, 3 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу позивачем надано: витяг з договору № 23/1 про надання адвокатських послуг від 15.11.2024; акт виконаних робіт від 14.11.2024 за договором про надання адвокатських послуг № 23/1 від 26.10.2024, згідно з яким загальна вартість послуг адвоката становить 6 300,00 грн; квитанцію від 08.10.2024, відповідно до якої ОСОБА_1 перерахував Адвокатському об`єднанню «Захист» грошові кошти в сумі 6 300,00 грн за надані юридичні послуги. (а. с. 21, 22, 23).

Частиною 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до постанови Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі №922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Таким чином, розподілу підлягають не лише фактично понесені витрати (відповідно можуть бути підтверджені фінансовими документами) та і ті, що будуть в майбутньому сплачені стороною (відповідно не можуть бути підтверджені фінансовими документами).

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо в визначаються в договорі про надання правової допомоги (ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04).

Відповідно до вимог діючого законодавства, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на правничу допомогу з боку сторони позивача.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення витрат, пов`язаних з отриманням послуг адвоката підлягають задоволенню в повному обсязі, тобто з відповідача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» у розмірі 6 300,00 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що при поданні позовної заяви позивач від сплати судового збору звільнений відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», суд стягує з відповідача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на користь держави судовий збір в розмір 2 296,07 грн. пропорційно до розміру задоволених вимог (1 211,20 грн за вимогу немайнового характеру та 1 084,87 грн за вимогу майнового характеру).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 247, 258, 259, 264-265, 352, 354 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна, приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Лавріненко Яніна Вікторівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, повернення коштів стягнутих в рамках виконавчого провадження - задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 28.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною, зареєстрований в реєстрі за № 12030, за яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" заборгованості за кредитним договором № 002-16112-090413 від 09.04.2013, за період з 23.04.2020 по 07.04.2021 у розмірі 30 372,73 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" на користь ОСОБА_1 , грошові кошти в сумі 30 372 (тридцять тисяч триста сімдесят дві) грн 73 к. стягнуті в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_2.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" на користь ОСОБА_1 , судові витрати, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 300 (шість тисяч триста) грн 00 к.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" на користь держави судовий збір в розмірі 2 296 (дві тисячі двісті дев`яносто шість) грн 07 к.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Великобурлуцький районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його складання.

Повний текст рішення складено 31.01.2025.

Найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження:

позивач - ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Полтаві, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал", місцезнаходження: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, б. 1, корпус 28, ;

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна, місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: ;

третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Лавріненко Яніна Вікторівна, місцезнаходження: 36039, м. Полтава, вул. Пушкіна, б. 56-а.

Головуючий Ю.М. Подмаркова