Провадження №: 2/336/37/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Запоріжжя 03 лютого 2025 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Зарютіна П.В., при секретарі Бублій Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, -

В С Т А Н О В И В:

27.12.2022 до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя подано позовну заяву Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії в загальній сумі 56 319,24 грн.

Ухвалою від 04.01.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому він заперечив з підстав недоведеності обсягів споживання теплової енергії. Наголошував на тому, що надані позивачем рахунки є неналежними доказами, у зв`язку з тим, що вони не містять відомості про застосовані показники та формули, за якими розраховувалася спожита теплова енергія. Додатково представник відповідача зазначив, що позивачем заявлено позовні вимоги до фізичної особи ОСОБА_2 , натомість приміщенням у цокольного поверху літ. Ф-5 за адресою: адресою АДРЕСА_1 володіє ОСОБА_3 .

04.04.2023 року представник позивача подав клопотання про заміну неналежного відповідача, ОСОБА_2 , оскільки в ході розгляду справи було встановлено, що згідно договору дарування від 10.11.2009 року приміщенням у цокольного поверху літ. Ф-5 за адресою: адресою АДРЕСА_1 володіє ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 19.04.2023 залучено до участі у цивільній справі Де ОСОБА_4 у якості відповідача.

Представником відповідача Де Сузи Світлану Олександрівну подано відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає про необґрунтованість проведених розрахунків, а також не направлення квитанцій про сплату послуг з постачання теплової енергії на ім`я ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 28.11.2023р. визнано обов`язковою явку представника позивача для надання пояснень по справі.

У зв`язку із відставкою судді Карабак Л.Г., справа прийнята головуючим суддею Зарютіним П.В. до свого провадження.

У судовому засіданні 14 жовтня 2024 року, представник Концерну «Міські теплові мережі» просив відкласти розгляд справи з метою надання пояснень, доказів та обґрунтувань, з урахуванням заперечень відповідача по справі. Ухвалою від 14 жовтня 2024р. розгляд справи відкладено на 13 листопада 2024 року.

У судовому засідання 13 листопада 2024 року у зв`язку із неявкою представника Концерну «Міські теплові мережі» розгляд справи відкладено на 03.02.2025р.

У судове засідання призначене на 03 лютого 2025р. представник Концерну «Міські теплові мережі» для надання пояснень по справі повторно не з`явився.

У порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

У відповідності до вимог ст. ст.12,13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Концерн «Міські теплові мережі» включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та є юридичною особою.

Відповідно до п. 2.1 Статуту Концерну, основною метою діяльності концерну «Міські теплові мережі» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну.

Згідно з п. 1 Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, з наступними змінами та доповненнями, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною та юридичною особою(споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відносяться до комунальних послуг.

Концерн «Міські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення у приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , яке на праві власності належить ОСОБА_6 .

Згідно з ч. 7 ст. 14 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, та/або досягнення згоди з виконавцем про розмір плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної комунальної послуги, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону.

Частиною 5 статті 13 даного Закону встановлено, що в разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

02.10.2021 Концерн «Міські теплові мережі» оприлюднив на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування Запорізької міської ради та на власному офіційному веб-сайті індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що є публічним договором приєднання.

Одночасно, для правильного вирішення спору, в даному випадку позивач має довести не тільки факт надання послуги, а й підтвердити обсяг наданої послуги у спірний період з урахуванням формули підрахунку вартості послуг з постачання теплової енергії на заявлену у позові суму.

Звертаючись до суду із позовом, Концерн «МТМ» зазначив, що належне відповідачу нежитлове приміщення (вбудоване), що не оспорювалось сторонами та підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.03.2023 року, знаходиться в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 . Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 оснащений комерційним засобом обліку.

Відтак, згідно п.11 типового договору, Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг наданої послуги здійснюється за даними комерційного засобу обліку.

В той же час, наданий до суду розрахунок суми боргу за договором не містить обґрунтування нарахованих сум із зазначенням показників приладу комерційного обліку теплової енергії, а також формули за якою вираховувалась ця сума.

Відповідно, суд наголошує на тому, що у справі, що розглядається, представником позивача долучено лише помісячний розрахунок заборгованості, котрий за своєю суттю являється одностороннім арифметичним розрахунком ціни позову. При цьому, даний розрахунок не містить обґрунтування, яким чином позивач провів його, які показники, формули та перемінні формул використовував.

Таким чином, розрахунок заборгованості, наданий із уточненою позовною заявою станом на 01.10.2022р. за договором №73202221, має виключно інформаційний характер, а також не відповідає вимогам, яким має відповідати доказ розрахунку заборгованості за спожиту теплову енергію.

З огляду на це, суд приходить до висновку, що позивачем до позову взагалі не додано належного розрахунку заборгованості із зазначенням спожитого обсягу теплової енергії по місяцям, її вартість, складові, що є підставою для нарахування такої заборгованості тощо.

Також позивачем не доведено належними і допустимими доказами помісячного обсягу теплоносія, поданого на вказаний житловий будинок, зокрема і відповідачу. Звідси не підтверджені первинними документами (актами зняття показань лічильника, актами наданих послуг) дані, наведені у щомісячних рахунках, які виставлені відповідачу.

До того ж акт зняття показань із загальнобудинкового лічильника на початку опалювального сезону до матеріалів справи не доданий, що унеможливлює здійснення перевірки розрахунків позивача.

Разом з тим, пунктом 24 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 (далі Правила) визначено, що розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315.

Умовно-постійна частини тарифу для приміщень, вбудованих в житлові будинки/нежитлові будівлі розраховується згідно з даними теплового навантаження будівлі, пропорційно опалюваній площі приміщення споживача.

Пунктом 6 Розділу III Методики визначено, що у будівлі/будинку, у якій/якому частина приміщень оснащена приладами розподільного обліку теплової енергії, а решта приміщень не оснащена такими приладами, наявні приміщення з індивідуальним опаленням та/або окремі приміщення з транзитними мережами опалення, обсяг спожитої теплової енергії розподіляється на опалення опалюваного приміщення, оснащеного вузлом розподільного обліку, визначається на підставі показань відповідного вузла розподільного обліку з врахуванням частки обсягу спожитої теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, що визначається пропорційно до загальних/опалювальних площ/об`ємів цих приміщень, та враховуючи вимоги розділів VI, VIII цієї Методики.

Однак, в жодній з наведених Позивачем таблиць не зазначено площі місць загального користування та функціонування, котрі є складовою величиною майже всіх розрахунків. Також Позивач, проводячи розрахунки детального розподілу теплової енергії в багатоквартирному будинку між споживачами житлових та нежитлових приміщень, складовою, яких є розрахунок спожитої теплової енергії на ЗПБ, використовує дані про загальну площу будівлі, яка не підтверджується жодними доказами. Разом з тим, загальна площа будинку впливає на розрахунок енергії, що споживається.

Також судом встановлено, що після заміни відповідача у справі на Де ОСОБА_4 позивач обмежився наданням аналогічних рахунків, що первинно виставлялись на ім`я ОСОБА_2 , що дає підстави виснувати про те, що такі рахунки своєчасно не надсилались Де Суза Світлані Олександрівні.

При цьому, позивачем не надано жодних відомостей на підтвердження відомостей, які є основою для нарахування заборгованості, адже ані наданий розрахунок, ані виставлені рахунки не містять посилання на формулу Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що унеможливлює їх перевірку.

Натомість, суд неодноразово пропонував позивачу надати належні обґрунтування із зазначенням формули нарахування послуг з постачання теплової енергії, а також визнавав явку представника позивача обов`язковою для надання відповідних пояснень. Втім, жодних додаткових пояснень з приводу предмету спору відповідач не надав, у судові засідання не з`являвся, заяв та клопотань не заявляв.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа №755/18920/18, провадження №61-17205ск19.

На підставі вказаного суд доходить до висновку про недоведеність позивачем належними і допустимими доказами факт надання послуги відповідачу з теплопостачання на суму у спірний період, що є підставою для відмови у позові.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, із зібраних доказів не вдається за можливе встановити факт надання послуги відповідачу з теплопостачання у спірний період.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти до висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням вказаного, жодними доказами не доведено підтвердження обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог. Відтак, позивачем не надано достатніх доказів, які б підтверджували позовні вимоги.

Керуючись ст. ст. 223, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Головуючий суддя П.В. Зарютін