Рішення

Іменем України

28 січня 2025 року м. Теребовля Теребовлянський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Малярчук В.В.

при секретарі Зіньковській Н.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Теребовля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Микулинецької селищної ради, третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Гордєєвої Людмили Іванівни про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до Микулинецької селищної ради, третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Гордєєвої Людмили Іванівни про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що АДРЕСА_1 , за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 ), мотивуючи тим, що він не може отримати у нотаріальній конторі свідоцтва про право власності на спадкове майно, а тому змушений звернутися з позовом до суду.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві просить слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача Микулинецької селищної ради в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про слухання справи без представника відповідача, позов визнав та не заперечив проти його задоволення.

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Гордєєва Л.І. в судове засідання не з`явився, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи та не звернулася до суду із заявою про слухання справи у її відсутності.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до довідки виданої Микулинецькою селищною радою № 428 від 25.11.2024 року житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що АДРЕСА_1 відноситься до робітничого двору, в якому станом на 15.04.1991 року ОСОБА_2 проживав один.

Згідно особового рахунку № НОМЕР_2 по господарської книги Дворіччянської сільської ради ОСОБА_2 проживав один за адресою АДРЕСА_1 станом на 15.04.1991 року.

Питання набуття права власності на житлові будинки регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року, який втратив чинність 22 лютого 1988 року на підставі Указу Президії Верховної ради СРСР "Про визнання такими, що втратили чинність, Указу Президії Верховної Ради СРСР "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних жилих будинків" і статті 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР "Про внесення змін до деяких законодавчих актів СРСР у питаннях охорони природи і раціонального використання природних ресурсів") і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Верховної ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти, як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений Інструкцією, затвердженою Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі, належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі, й на підставі записів у по господарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у по господарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є часом відкриття спадщини на належне йому майно.

За життя ОСОБА_2 19.11.2019 року склав заповіт, яким заповів усе майно, яке за законом належатиме йому на день смерті ОСОБА_1 .

Даний заповіт на день смерті ОСОБА_2 не змінювався і не скасовувався.

Постановою приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Гордєєвої Л.І.№301/02-31 від 28.11.2024 року було відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний будинок.

Інші спадкоємці в нотаріальну контору не зверталися.

Згідно довідки, виданої Теребовлянським бюро технічної інвентаризації 08.11.2024 року №316 про те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Враховуючи вище наведене, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги слід задовільнити, визнавши за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що АДРЕСА_1 за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 ).

Керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 392, 1261, 1268 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що АДРЕСА_1 за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження- якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Роз`яснити учасникам справи, що інформацію щодо справи що розглядалася вони можуть отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - http://tr.te.court.gov.ua.

Головуючий В.В.Малярчук