Справа №524/9730/24
Провадження №2/524/970/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі головуючого судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря Ткаченко Я.С., представника позивача Тіторенка І.А., представника відповідача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом АТ «УКРСИББАНК» до ТОВ «СА-19», ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання за АТ «УКРСИББАНК» права іпотекодержателя на квартиру АДРЕСА_1 , право якої виникло на підставі договору іпотеки укладеного 19.03.2007 між ОСОБА_2 та АТ «УКРСИББАНК», посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №3617, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Товариством з обмеженою відповідальністю «СА-19», ухвалив таке рішення.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 19.03.2007 року між АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_2 передав позивачу в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . Одночасно з посвідченням договору іпотеки приватним нотаріусом Ганночкою О.В. 19.03.2007 р. накладено заборону відчуження на предмет іпотеки та зареєстровано обтяження іпотекою у Державному реєстрі іпотек за реєстраційним номером 4656484. В 2016 році АТ «УКРСИББАНК» стало відомо, що 20.11.2015 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кучиком С.Л. (надалі ПН ОСОБА_7 ) внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про припинення іпотеки. Вказав, що банком жодні повідомлення про виконання зобов`язань, забезпечених іпотекою, або про наявність інших підстав для припинення обтяження майна іпотекою приватному нотаріусу Кучику С.Л. не надавалися, а тому після виявлення факту безпідставного та незаконного внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про припинення іпотеки банком було направлено запит ПН Кучику С.Л. та отримано відповідь, якою нотаріус повідомив, що ним не вчинялися жодні нотаріальні дії щодо припинення іпотеки предмета іпотеки і виключення записів про обтяження стало можливим внаслідок виявленого факту компрометації його логіну, паролю та ключа ЕЦП.

На виконання Постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 01.08.2016р., державним реєстратором проведено скасування у ДРРПНМ запису про припинення іпотеки від 19.03.2007, про що 22.09.2016 було внесено запис до ДРРПНМ. В результаті скасування запису на підставі рішення суду у ДРРПНМ було поновлено запис про речові права, що існували до проведення державної реєстрації прав, що скасована. Вказав, що потреба у визнанні права іпотекодержателя виникло у зв`язку із неможливістю АТ «УКРСИББАНК», як стягувача, задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у виконавчому провадженні, так як запис про іпотеку АТ «УКРСИББАНК» було вилучено з реєстру, а майно яке належить ОСОБА_2 (боржнику у ВП) та є предметом іпотеки зареєстровано за іншою особою (ТОВ «СА-19»).

У відповіді на відзив позивач вказав, що відповідач, ТОВ «СА-19», не може вважатися добросовісним набувачем квартири, тому що він не сплачував за неї кошти, а отримав її в якості дарунка. Твердження Відповідача про те, що ОСОБА_3 був добросовісним набувачем та законним власником спірної квартири не відповідають обставинам справи. ОСОБА_3 , як і попередні до нього особи, за якими в реєстрі реєструвалося право власності, оренди, іпотеки не могли набувати цих прав, так як вони набувалися на підставі нікчемних правочинів (тобто у спосіб не передбачений Законом).

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Вказав, що з метою поновлення своїх прав позивач неодноразово звертався до суду, однак суди відмовляли у задоволенні позову з посиланням на обрання позивачем неналежного способу захисту.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА

У відзиві відповідач, ТОВ «СА-19», зазначив, що проти задоволення позову заперечує. Відповідач повідомив, що на його переконання в даній справі відсутній факт порушення прав позивача, оскільки право іпотекодержателя АТ «УкрСиббанк» відносно спірної квартири було реалізовано та захищено постановою Апеляційного суду Полтавської області від 15.02.2018 у справі № 524/1775/17, на підставі якої видано виконавчий документ. Вважає, що оскільки заявлені позовні вимоги мають на меті подальше звернення стягнення АТ «УкрСиббанк» на квартиру, чітко вбачається, що такі вимоги заявлені неправомірно та задоволенню не підлягають. При вирішенні спору просив врахувати висновки Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17 відповідно до яких права особи, яка покладається на дані реєстру речових прав, мають пріоритет по відношенню до прав іпотекодержателя, чий запис про іпотеку було незаконно вилучено, або не було зареєстровано. Відсутність в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень на момент придбання ОСОБА_3 квартири, свідчить про припинення прав іпотекодержателя АТ «УкрСиббанк» і відповідно про те, що відомості про іпотеку поновленню не підлягають.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечувала. Вказала, що ОСОБА_3 набув майно на прилюдних торгах і в подальшому подарував майно відповідачу. Просила врахувати, що ОСОБА_3 покладався на відомості з реєстру. Вказала, що позивач має довести недобросовісність набувача майна для задоволення вимог про визнання права іпотекодержателя.

Представник відповідача підтримала подану заяву про застування наслідків спливу позовної давності.

ОСОБА_2 відзив суду не подав.

ПОЯСНЕННЯ ТРЕТЬОЇ ОСОБИ

Треті особи в судове засідання не з`явились, пояснення не подали.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

21.11.2024 закрито підготовче провадження.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

19.03.2007 між АКІБ "УКРСИББАНК" та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В., за умовами якого ОСОБА_2 , з метою забезпечення зобов`язань ОСОБА_4 , передано в іпотеку нерухоме майно чотирьохкімнатну квартиру, загальна площа (кв.м): 140,3, житлова площа (кв.м): 100,0, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2016 року у справі 817/873/16 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_7 - Приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу про скасування рішення, позов задоволено частково; визнано незаконним та скасовано запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію припинення обтяження іпотекою чотирьохкімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , встановленої на підставі договору іпотеки від 19.03.2007 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , номер запису про іпотеку 11801160, відомості про реєстрацію до 01.01.2013: назва реєстру Державний реєстр іпотек, реєстраційний номер іпотеки 4656484, 19.03.2007 18:15:57, реєстратор: Кременчуцький міський нотаріальний округ; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

15 лютого 2018 року Апеляційним судом Полтавської області винесено постанову у справі 524/1775/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, якою апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» задоволено; рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 листопада 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про звернення стягнення предмет іпотеки задоволено; в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 19 березня 2007 року у сумі 72 267, 21 доларів США та пені у розмірі у розмірі 64 684, 12 грн. - звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 19 березня 2007 року, що укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» і ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 3617, а саме: квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 140, 3 кв.м., житловою площею 100 кв.м., яка належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу від 26 лютого 2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. за реєстровим № 2370 та зареєстрований в бюро технічної інвентаризації в книзі М-1 за № 99 та в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно № 3310497; встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за 1 305 899 грн. (один мільйон триста п`ять тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять гривень), визначеному висновком оцінювача про вартість оцінюваного майна, що наданий Товариством з обмеженою відповідальністю «Експерт+» від 22 листопада 2016 року.

На підставі свідоцтва від 11 вересня 2018 року приватним нотаріусом Ганночкою О.В. було зареєстровано право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 .

25 квітня 2024 року між ОСОБА_3 та ТОВ «СА-19» укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1 .

НОРМИ ПРАВА

Кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання (статі 15, 16 ЦК України).

Відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом.

За змістом частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, зокрема обмеження речових прав.

За правилами частин першої та другої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до частини першою статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

ОЦІНКА СУДУ

Суд повторює, що ЗУ «Про іпотеку» визначає такі підстави для припинення іпотеки:

-припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору;

-реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону;

-набуття іпотекодержателем права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки;

-визнання іпотечного договору недійсним;

-знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється;

-з інших підстав, передбачених цим Законом.

Отже, скасування запису про іпотеку в Державному реєстрі не є підставою для визнання іпотеки припиненою.

Схожі за змістом висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі № 922/2416/17.

Так, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду виснувала що:

-виключення відомостей про право іпотеки з відповідного державного реєстру не впливає на чинність іпотеки. Іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі;

-запис про іпотеку не може бути відновлений із моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя;

-за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяження особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають;

-у випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишилася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду в разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя;

-у справі з належною вимогою (зокрема, про визнання прав іпотекодержателя) суд має враховувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек зазначених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно.

В даній справі належними доказами, а саме постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2016 року у справі 817/873/16 було підтверджено те, що 20 листопада 2015 року невстановленими особами здійснено несанкціоноване втручання до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з використанням логіну, паролю і ключа ЕЦП приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Кучика Сергія Леонідовича внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про припинення іпотеки (номер запису про іпотеку 11801160) квартири за адресою АДРЕСА_2 , встановленої на підставі Договору іпотеки від 19.03.2007, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.11.2015 №26345488.

Отже, судовим рішенням було встановлено незаконність виключення запису про іпотеку з Державного реєстру.

Суд погоджується із доводами позивача про те, що реалізація предмета іпотеки на прилюдних торгах в даному випадку не свідчить про припинення іпотеки, встановленої на підставі Договору іпотеки від 19.03.2007 з огляду на те, що по-перше, майно набуто ОСОБА_3 за результатами торгів, які відбулись на підставі нікчемного правочину, що встановлено судовими рішеннями у справі 524/7046/18; по-друге, АТ «УКРСИББАНК» не був залучений, як іпотекодержатель у виконавчому провадженні №56774788, а отже кошти, отримані він реалізації предмета іпотеки не отримав.

Відповідачі не надали суду доказів, які б підтверджували те, що іпотека, встановлена на підставі Договору іпотеки від 19.03.2007 була припинена внаслідок обставин, передбачених ЗУ «Про іпотеку».

Отже, суд констатує, що не дивлячись на виключення з державного реєстру запису про іпотеку, встановлену на підставі Договору іпотеки від 19.03.2007, вона(іпотека) є чинною. Вказана обставина також підтверджується постановою Апеляційного суду Полтавської області у справі 524/1775/17 від 15 лютого 2018 року.

Суд приймає до уваги те, що постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2016 року у справі 817/873/16, якою визнано незаконним та скасовано запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію припинення обтяження іпотекою, не є підставою для поновлення запису, відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, а отже позивач обрав правильний спосіб захисту свого права визнання права іпотекодержателя.

Суд відхиляє доводи відповідача з приводу того, що права позивача були захищені Апеляційним судом Полтавської області у справі 524/1775/17, оскільки за відсутності запису про іпотеку та з огляду на факт вибуття майна від первісного іпотекодавця на користь третіх осіб, позивач позбавлений можливості задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна.

Суд також вважає помилковими висновки відповідача, ТОВ «СА-19», зазначені в абзаці 5 сторінки 8 відзиву про те, що права особи, яка покладається на дані реєстру речових прав, мають пріоритет по відношенню до прав іпотекодержателя, чий запис про іпотеку було незаконно вилучено, або не було зареєстровано, оскільки в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 922/1995/17, на яку посилається відповідач, зазначено про те, що висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 07.05.2019 у справі № 926/3371/17 стосовно дійсності договору іпотеки у разі нездійснення державної реєстрації обтяження нерухомого майна іпотекою (або вилучення такого запису) відповідає положенням законодавства, водночас не свідчить про наявність в особи статусу іпотекодержателя у разі відсутності запису про державну реєстрацію обтяження нерухомого майна іпотекою, а вимога такої особи не має пріоритету відносно зареєстрованих прав, тому відсутні підстави для відступу від правового висновку, викладеного Верховним Судом у зазначеній постанові.

Тобто, Об`єднана палата Верховного Суду підтримала висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 07.05.2019 у справі № 926/3371/17 щодо того, що за відсутності державної реєстрації іпотеки саме вимога іпотекодержателя не має пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

Враховуючи те, що судом було встановлено, що позивач звернувся із належною вимогою (зокрема, про визнання прав іпотекодержателя), враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, суд вважає за необхідне оцінити доводи сторін щодо добросовісності набуття спірного майна.

Так, у відзиві ТОВ «СА-19» посилається на те, що ОСОБА_3 на момент набуття права власності на квартиру був добросовісним набувачем, оскільки покладався на відомості, що містилися в Державному реєстрі речових прав, а також розраховував, що його право власності захищено державою так як такий спосіб набуття права власності є найбезпечнішим та гарантує невідворотність такого набутого права.

Заперечуючи проти вказаних доводів позивач у відповіді на відзив вказав, що ТОВ «СА-19» не може вважатися добросовісним набувачем квартири, тому що товариство не сплачувало за неї кошти, а отримало її в якості дарунка.

На переконання суду, доводи відповідача спростовуються тим, що придбання майна на публічних торгах не є запорукою добросовісності набувача. Тому питання про добросовісність чи недобросовісність покупця, який набув майно на торгах, слід оцінювати у кожному конкретному випадку окремо(постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18)

Добросовісність це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18), від 09 вересня 2024 року у справі № 466/3398/21 (провадження № 61-2058сво23)).

Велика Палата Верховного Суду підкреслювала, що цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість (пункт 220 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі № 917/1212/21 (провадження № 12-24гс23)).

У випадку виникнення судового спору учасники цивільного обороту мають розуміти, що їхні дії (бездіяльність) чи правочини можуть бути піддані оцінці крізь призму справедливості, розумності, добросовісності (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2024 року у справі № 466/3398/21 (провадження № 61-2058сво23).

На переконання суду, в даному випадку, враховуючи те, що спірна квартира набута відповідачем на підставі договору дарування, оцінка виключно добросовісності/недобросовісності набувача майна не є достатньою для ствердження факту переходу майна, вільного від усіх обтяжень.

Так, суд приймає до уваги те, що за змістом договору дарування від 25.04.2024 ОСОБА_3 засвідчив відсутність будь-яких інших обтяжень. Разом із тим, суд відзначає, що дарувальнику достеменно було відомо про права позивача на вказаний об`єкт, оскільки ОСОБА_3 був учасником щонайменш трьох цивільних справ 524/1775/17, 524/7046/18 та 953/10909/20 в яких судами було зазначено про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 .

Також суд приймає до уваги і домовленість сторін щодо вартості Об`єкта нерухомості, яка відповідно до п. 2.1 Договору дарування становить 1000 грн, хоча вартість квартири на момент набуття її ОСОБА_3 становила 2000000 грн(а.с.152-153)

Крім іншого, суд приймає до уваги те, що основним видом діяльності відповідача, ТОВ «СА-19», є 68.31 Агентства нерухомості(а.с.73)

В своїй сукупності, вказані обставини, на думку суду, свідчать про недобросовісність сторін договору дарування.

Отже, судом встановлено всі необхідні умови для задоволення позову про визнання права іпотекодержателя.

Разом із тим, суд вважає, що позов в частині вимог до ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, оскільки у справі за позовом іпотекодержателя про визнання права іпотеки (чи про визнання права іпотекодержателя або визнання предметом іпотеки чи іпотечним майном) при відчуженні предмета іпотеки належним відповідачем є особа, яка набула статус іпотекодавця (набувач відповідного нерухомого майна), яким є ТОВ «СА-19».

Отже, враховуючи те, що суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог до відповідача ТОВ «СА-19», суд вважає за необхідне розглянути заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності.

В своїй заяві відповідач зазначив, що позивачу вісім років тому назад вже було відомо про наявність номеру запису про іпотеку 11801160 у спотвореному вигляді в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і відповідно порушення його прав іпотекодержателя відносно даної квартири. Вважає, що наведені позивачу роз`яснення, що містяться у постанові Верховного Суду від 25.01.2023 не є новелою в законодавстві і суди України постійно приймають рішення в даних категоріях справ.

В своїх письмових запереченнях на заяву про застосування наслідків спливу позовної давності позивач вказав, що враховуючи переривання строку позовної давності пов`язане зі зверненням АТ «УКРСИББАНК» до суду з позовом, з 09.07.2020 строк позовної давності розпочався заново. Просив врахувати, що відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений Цивільним кодексом України, зупиняється на строк дії такого стану. Звернення до суду з даним позовом в 2024 році зумовлено розглядом судових проваджень пов`язаних із захистом порушених прав, а саме до 25.01.2023 різними судами розглядалися позовні вимоги АТ «УКРСИББАНК» про поновлення запису про іпотеку Банка на підставі договору іпотеки від 19.03.2007.

У цивільному законодавстві закріплено об`єктивні межі застосування позовної давності. Об`єктивні межі застосування позовної давності встановлюються: (а) прямо (стаття 268 ЦК України); (б) опосередковано (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі № 641/76/17 (провадження № 61-12138св18)).

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду вже звертала увагу, що положеннями глави 19 ЦК України встановлено загальне правило про поширення позовної давності на всі цивільно-правові вимоги, окрім тих, що як виняток зазначені у статті 268 ЦК України. Так, у частині першій статті 268 ЦК України законодавець визначив, на які позовні вимоги не поширюється позовна давність. У частині другій статті 268 ЦК України закріплено, що законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність. Опосередковано межі застосування позовної давності визначаються з урахуванням сутності пред`явленої вимоги (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 (провадження № 61-9916сво21)).

Серед переліку вимог, на які відповідно до закону позовна давність не поширюється, не має вимоги іпотекодержателя до особи, яка набула статус іпотекодавця (набувач відповідного нерухомого майна) про визнання права іпотеки (чи про визнання права іпотекодержателя або визнання предметом іпотеки чи іпотечним майном) при відчуженні предмета іпотеки. Сутність вимоги іпотекодержателя до особи, яка набула статус іпотекодавця (набувач відповідного нерухомого майна) про визнання права іпотеки при відчуженні предмета іпотеки не виключає застосування до неї позовної давності.

Положення статті 253 ЦК України поширюються на всі випадки встановлення початку перебігу строків. Касаційний суд, з урахуванням принципу розумності, врахував, що в окремих положеннях ЦК міститься правило про визначення перебігу строку «від дня» чи «з часу», а не «від наступного дня». Такий прийом законодавчої техніки законодавець застосував, керуючись принципом економії нормативного матеріалу, проте він жодним не змінює загального правила передбаченого в статті 253 ЦК України (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є об`єктивні обставини - самий факт порушення права, а із встановленням моменту порушення права позивача підлягають встановленню суб`єктивні обставини - момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 (провадження № 61-9916сво21)).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18) зазначено, що:

«для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог (див. пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18) зроблено висновок, що «сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову не відповідає вимогам закону».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року в справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18) вказано, що «можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Так, на думку суду, при зверненні до суду особа, яка вважає, що її право порушене, має обґрунтовані сподівання на їх захист.

Суд враховує те, що достеменно знаючи про порушення свого права, як іпотекодержателя, позивач ще в 2020 році звернувся до суду за його захистом(справа № 953/10909/20; https://reyestr.court.gov.ua/Review/108894640) із позовом в якому просив: визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Хоми О. В. від 28 жовтня 2015 року, індексний номер 25665557, на підставі якого здійснено перенесення з Державного реєстру іпотек запису про іпотеку чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1 , до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про іпотеку 11801160, відомості про реєстрацію до 01 січня 2013 року; поновити запис про іпотеку чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1 , шляхом внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей з Державного реєстру іпотек про реєстрацію до 01 січня 2013 року, реєстраційний номер іпотеки 4656484 від 19 березня 2007 року; застосувати наслідки недійсності договору купівлі-продажу квартири від 21 листопада 2015 року шляхом скасування рішень щодо реєстрації права власності, іпотеки та іпотекодержателя, обтяжень, оренди тощо, а саме записів щодо квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 04: рішення приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночки О. В. від 21 листопада 2015 року № 26356485 про реєстрацію права власності за ТОВ «Алвіга»; рішення приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночки О. В. від 21 листопада 2015 року № 26357547 про реєстрацію права іпотеки ОСОБА_5 ; рішення приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночки О. В. від 21 листопада 2015 року № 26357470 про реєстрацію обтяження іпотекою ОСОБА_5 ; рішення приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночки О. В. від 28 квітня 2016 року № 29463419 про реєстрацію права оренди ОСОБА_5 ; рішення приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночки О. В. від 26 січня 2016 року № 39381376 про реєстрацію права власності за ОСОБА_8 ; рішення приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Доценко А. М. від 27 січня 2018 року № 39387506 про реєстрацію права власності за ОСОБА_6 ; рішення приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночки О. В. від 11 вересня 2018 року № 42941527 про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 ; рішення приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Доценко А. М. від 23 липня 2019 року № 47905665 про реєстрацію права іпотеки ОСОБА_6 ; поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .

Суд наголошує на тому, що остаточне судове рішення по даній справі було ухвалено Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 25 січня 2023 року.

Суд враховує доводи представника відповідача з приводу того, що мотивами для відмови у задоволені позову АТ «УКРСИББАНК» є неефективний спосіб захисту з посиланням на висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі № 922/2416/17, що повинно було бути відомо позивачу, з огляду на те, що він є юридичною особою.

Разом із тим, суд наголошує на тому, що позов у справі 953/10909/20 було подано у 2020 році, рішення суду 1 інстанції ухвалене 15 червня 2021 року, як і постанова Великої Палати Верховного Суду в справі № 922/2416/17, в якій змінено підхід до розуміння ст.. 23 ЗУ «Про іпотеку».

Отже, на думку суду, факт звернення позивача в 2020 році із позовом свідчить про переривання позовної давності.

В даній справі, на переконання суду, позовна давність має бути обрахована з моменту ухвалення остаточного судового рішення у справі 953/10909/20, а саме з 25 січня 2023 року, оскільки саме із вказаної дати позивач повинен був дізнатись про існування порушення свого права, як іпотекодержателя у зв`язку із відмовою суду у задоволенні його вимог.

З даним позовом АТ «УКРСИББАНК» звернулось 02.09.2024, тобто в межах трирічного строку, а тому суд вважає, що позовна давність АТ «УКРСИББАНК» не пропущена.

З огляду на викладене, суд задовольняє позов.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України з відповідача ТОВ «СА-19» на користь позивача суд стягує судові витрати у виді судового збору за подання позову та заяви про забезпечення позову пропорційно розміру задоволених позовних вимог(50%), що становить 8592,39 грн.

Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука від 09 вересня 2024 року у справі 524/9730/24 продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Керуючись ст. 10, 12, 81, 141, 258, 259, 263 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов АТ «УКРСИББАНК» до ТОВ «СА-19», ОСОБА_2 про визнання права іпотекодержателя задовольнити частково.

Визнати за АТ «УКРСИББАНК» право іпотекодержателя на квартиру АДРЕСА_1 , право якої виникло на підставі договору іпотеки укладеного 19.03.2007 між ОСОБА_2 та АТ «УКРСИББАНК», посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №3617, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Товариством з обмеженою відповідальністю «СА-19».

В задоволенні вимог до ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ТОВ «СА-19» на користь АТ «УКРСИББАНК» судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 8592,39 грн.

Заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука від 09 вересня 2024 року у справі 524/9730/24 у виді заборони відчуження та вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 04, загальна площа (кв.м): 140.3, житлова площа (кв.м): 100, власником якої є ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СА-19", продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10.02.2025

Суддя Діна АНДРІЄЦЬ