Справа № 130/3640/24
Провадження № 22-ц/801/400/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Заярний А. М.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 лютого 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.

з участю секретаря судового засідання Кахно О.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 грудня 2024 року, постановлену під головуванням судді Заярного А.М.,

у справі № 130/3640/24

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» (відповідач)

про визнання права споживача не виконувати умови договору від 01.01.2019, розміщеного на ВЕБ сайті відповідача у зв`язку з порушенням відповідачем ст. 43 ч. 2 п. 4, 5 ЦПК України та п. 13 ч. 1 ст. 57 Закону України «Про ринок електроенергії»,

встановив:

Короткий зміст вимог заяви

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до міськрайонного суду із позовом до ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» про визнання права споживача не виконувати умови договору від 01.01.2019, розміщеного на ВЕБ сайті відповідача у зв`язку з порушенням відповідачем ст. 43 ч. 2 п. 4, 5 ЦПК України та п. 13 ч. 1 ст. 57 Закону України «Про ринок електроенергії», в обґрунтування якого зазначив, що між сторонами укладено договір 02.01.2019 про постачання електроенергії. Відповідач протягом 4-х років не визнає укладення цього договору, називає його примірником договору від 01.01.2019, розміщеного на ВЕБ сайті ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ».

За вказаних обставин просив визнати право споживача на укладення договору від 02.01.2019 на підставі ч. 3 ст. 39 ЦК України та невиконання відповідачем умов цього договору; визнати порушення відповідачем п. 5 ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів»; визнати ретельне виконання споживачем ст. 647 ЦК України про місце укладення договору постачання електроенергії від 2.01.2019; визнати право споживача не виконувати умови договору з ВЕБ сайту ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» у зв`язку з наявністю договору від 02.01.2019.

Рішення суду першої інстанції

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 грудня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції не врахував позицію апеляційного суду в іншій справі - № 130/1827/24, в якій в аналогічній ситуації вказали на помилковість висновку суду першої інстанції; суд послався в ухвалі на рішення судів за 2019-2023 роки й не звернув уваги, що його позов випливає з іншого предмета іншого договору, який відповідач нарешті, вперше за всі ці роки надав суду, а тому він не мав можливості доводити відповідний факт в інших справах. При цьому він надав доказ про те, що раніше у нього не було цього нового предмету позову своє звернення до Енера Вінниця і відповідь на нього. Звертає увагу також на висновок, розміщений на веб-сайті Офісу Президента України про те, що існує якийсь «Прейскурант» для суддів місцевих судів, який також не був йому раніше відомий, так як опублікований лише в листопаді 2024 року.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції частина 3 статті 360 ЦПК України.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду 03 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 07 січня 2025 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.

ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 подав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника ТОВ «Енера Вінниця», проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив залишити ухвалу суду без змін.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Відмовляючи у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що поданий ОСОБА_1 позов спрямований на створення штучних підстав для перегляду судового рішення, яке набрало законної сили.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам .

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17 звернула увагу на те, що приписи «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду викладені, зокрема, у постановах від 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц (пункт 59), від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (пункти 42, 66), від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц (пункт 37), від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (пункт 36), від 18 вересня 2019 року у справі № 638/17850/17 (пункт 5.30), від 8 листопада 2019 року у справі № 910/7023/19 (пункт 6.20), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (пункт 30), від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18 (пункт 30), від 28 квітня 2020 року у справі № 607/15692/19 (пункт 45)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданню цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим. Такі позови не підлягають судовому розгляду. У відкритті провадження за ними слід відмовляти на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, а у разі, якщо провадження було відкрите, закривати його на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України) (пункт 30, 31, 41, 42).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся з позовом, в якому просив дослідити існування договірних відносин з приводу споживання електроенергії та умови такого споживання, встановити факт невиконання (не належного виконання) умов договору постачання електричної енергії, протиправність дій/бездіяльності відповідача ТОВ «Енера Вінниця».

Під час вирішення питання про відкриття провадження у справі, суд першої інстанції, дослідивши справи № 130/2553/19, № 130/893/20, № 130/1858/21, № 130/2166/21, № 130/2539/21, № 130/2474/22, встановив, що питання наявності чи відсутності договірних відносин між ОСОБА_1 та ТОВ «Енера Вінниця», питання виконання умов договору між сторонами, і питання умов надання послуг відповідачем позивачеві на підставі договору про постачання електричної енергії були предметом судового розгляду судами першої та апеляційної інстанції у цих справах і саме в них сторони були вправі надавати докази на підтвердження своїх вимог чи заперечень, в зв`язку з чим на думку колегії суддів прийшов до вірного висновку про те, що поданий у цій справі ОСОБА_1 позов спрямований на створення штучних підстав для перегляду судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, у цивільній справі № 130/2166/21.

Відсутність у позивача юридичної можливості спростувати фактичні обставини справи поза межами процесу, де ці питання були розглянуті, є легітимним обмеженням, покликаним забезпечити юридичну визначеність у застосуванні норм процесуального права. Таке обмеження не шкодить суті права на доступ до суду та є пропорційним означеній меті. Остання досягається гарантуванням того, що ці питання мав вирішити суд у цивільному провадженні по справах № 130/2553/19, № 130/893/20, № 130/1858/21, № 130/2166/21, № 130/2539/21, які були розглянуті як у суді першої інстанції так і в апеляційному порядку, та рішення в яких набрали законної сили.

Апеляційний суд відхиляє посилання ОСОБА_1 на те, що даний його позов має інший предмет і стосується договору від 02.01.2019, який раніше не був наданий відповідачем, так як предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а не конкретний письмовий доказ, на підставі якого ця вимога пред`являється.

З досліджених судом першої інстанції матеріалів справи, судових рішень в інших справах між цими сторонами випливає, що ОСОБА_1 дійсно намагається отримати іншу, ніж в судових рішеннях, які набрали законної сили, правову оцінку правовідносин, що склалися між ним і відповідачем ТОВ «Енера Вінниця», при цьому в якості матеріально-правового обґрунтування своїх позовних вимог він посилається на норми процесуального права, зокрема, на статтю 43 ЦПК України (права і обов`язки сторін у справі).

З огляду на викладені обставини та позицію Великої Палати Верховного Суду, місцевий суд дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для скаржника, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Таким чином доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, норми процесуального права судом застосовані правильно, а тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали не має.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 367, 368, 375 ЦПК України, Суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 грудня 2024 року, без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий І.М. Стадник

Судді М.В. Матківська

В.В. Сопрун