Провадження № 22-ц/801/225/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 рокуСправа № 127/16147/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Медвецького С. К., Рибчинського В. П.,

з участю секретаря судового засідання Литвина С. С.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи Орган опіки і піклування виконавчого комітету Вінницької міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2024 року, ухвалене у складі судді Федчишена С. А. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки і призначення опікуна.

Заява обґрунтована тим, що він є єдиним сином ОСОБА_2 , яка через психічне захворювання внаслідок хвороби не спроможна задовольняти свої життєві потреби на належному рівні, не здатна до самостійного проживання та самообслуговування, у зв`язку із чим їй встановлено другу групу інвалідності загального захворювання безстроково.

Із близьких родичів матері крім заявника є лише її чоловік ОСОБА_3 , однак він не може опікуватися ОСОБА_2 , оскільки працює водієм вантажного автомобіля і його робота пов`язана із постійними довготривалими відрядженнями за кордон.

Оскільки мати проживає разом із заявником, ОСОБА_1 зобов`язаний її доглядати та бажає бути її опікуном, інших таких осіб немає.

Покликаючись на викладене, ОСОБА_1 у поданій заяві просив суд:

визнати ОСОБА_4 недієздатною;

встановити над ОСОБА_5 опіку, призначивши його її опікуном;

призначити у справі судово-психіатричну експертизу для визначення психічного стану ОСОБА_6 і здатності усвідомлювати нею значення своїх дій та керувати ними;

витребувати від органу опіки та піклування висновок щодо визначення його опікуном ОСОБА_6 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2024 року заяву було задоволено частково.

Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 , недієздатною та встановлено над нею опіку.

Строк дії рішення про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , недієздатною, встановлено у два роки з дня набрання рішенням законної сили.

У задоволенні подання виконавчого комітету Вінницької міської ради, як органу опіки та піклування, про призначення опікуном ОСОБА_1 було відмовлено.

Задовольняючи заяву у частині визнання ОСОБА_2 недієздатною, суд першої інстанції врахував висновок судово-психіатричного експерта № 495 від 05 вересня 2024року, згідно із яким ОСОБА_2 страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді судинної деменції (F01.8) та позбавлена здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Разом із тим місцевий суд зазначив, що станом на сьогоднішній день саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення її опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань в цьому напрямку та належним чином мотивувати свій висновок про можливість призначення особи опікуном недієздатної особи та, перш за все, необхідність такого.

Одночасно, на переконання суду, конституційний обов`язок оборони незалежності та територіальної цілісності України, має перевагу над бажанням заявника бути опікуном недієздатної особи за обставин існування в останньої інших членів сім`ї, які також можуть бути опікунами.

У даній справі подання органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Вінницької міської ради про призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатною мамою ОСОБА_2 не містить належної мотивації, а також будь-яких обґрунтувань чи мотивів з посиланням на наявні докази щодо можливості заявника бути опікуном та визначення конкретних обставин, які зумовлюють необхідність такого призначення, а містить лише посилання на можливість заявника бути опікуном. Інших об`єктивних підстав призначення недієздатній ОСОБА_2 опікуна ОСОБА_1 у зазначеному поданні не міститься.

Матеріали справи також не містять будь-яких доказів про наявність у ОСОБА_2 позитивного відношення, прив`язаності до особи, яка бажає стати опікуном, що свідчило б про наявність довірливих та доброзичливих стосунків між ними, а, відтак, і про те, що призначення опікуном саме заявника відповідатиме її інтересам.

Крім того, суду не було надано доказів та не зазначено у поданні органу опіки і піклування про створення саме заявником необхідних побутових умов недієздатній особі та забезпечення ним її доглядом та лікуванням.

Суд першої інстанції також звернув увагу на те, що, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є єдиним сином ОСОБА_2 , однак, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження цього суду не надано.

Крім того, в поданні вказано що ОСОБА_2 одружена, однак її чоловік працює водієм вантажного автомобіля на міжнародних перевезеннях, через що перебуває у тривалих відрядженнях за кордоном, однак робота чоловіка ОСОБА_2 не є підставою для відмови в призначенні саме її чоловіка опікуном над ОСОБА_2 та не надано доказів про неспроможність чоловіка ОСОБА_2 в зв`язку з хворобою чи інших обставин бути її опікуном.

Отже, обґрунтування подання органу опіки та піклування щодо призначення опікуном саме ОСОБА_1 належним чином не мотивовано, що, на переконання суду, свідчить про застосування суто формального підходу до вирішення питання про призначення заявника опікуном ОСОБА_2 .

Виходячи з викладеного, суд вважав, що у задоволенні подання про призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 , слід відмовити за його необґрунтованістю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні заяви про призначення його опікуном ОСОБА_2 скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення заяви.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 05 грудня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Медвецький С. К., Рибчинський В. П.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 грудня 2024 року справу призначено до розгляду на 16 січня 2025 року на 10 год. 20 хв. та в подальшому у справі оголошено перерву до 29 січня 2025 року на 13 год. 30 хв.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до доводів заяви.

Суд першої інстанції помилково не врахував обґрунтоване подання органу опіки і піклування щодо доцільності призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 тривалий час щоденно здійснює догляд за своєю матір`ю, веде з нею спільне господарство, між ними існують добрі сімейні відносини. При розгляді звернення органом опіки і піклування не було встановлено обставин, які унеможливлюють призначення ОСОБА_1 опікуном над своєю матір`ю. Заявник приводив ОСОБА_2 у судове засідання і суд мав можливість безпосередньо встановити її доброзичливе ставлення до сина і навпаки.

У суду не було підстав покладати тягар по догляду за недієздатною ОСОБА_2 на орган опіки, коли є син, який вже давно опікується своєю матір`ю.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені у ній підстави.

Фактичні обставини, встановлені судом

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 21 лютого 1985 року (а. с. 9).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №807061 від 16 квітня 2024 року ОСОБА_2 встановлено інвалідність другої групи безтерміново за загальним захворюванням (а. с. 10).

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 495 від 05 вересня 2024 року, ОСОБА_2 страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді судинної деменції (F01.8). ОСОБА_2 позбавлена здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а. с. 47-48).

04 листопада 2024 року на адресу місцевого суду надійшло подання виконавчого комітету Вінницької міської ради як органу опіки та піклування від 04 листопада 2024 року № Д/01/76261/1-00-10 про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 , в разі визнання її судом недієздатною.

Із матеріалів даного подання вбачається, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 заміжня, чоловік ОСОБА_3 , 1961 р. н., згідно з поданою заявою від 17 жовтня 2024 року не заперечує щодо призначення сина опікуном дружини, зазначаючи, що немає змоги бути опікуном, оскільки працює водієм вантажного автомобіля на міжнародних перевезеннях, через що перебуває у тривалих відрядженнях за кордоном.

Обстеження побутових умов проживання сім`ї проведено працівниками Вінницького міського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) ОСОБА_7 , ОСОБА_8 21 жовтня 2024 року. Умови проживання задовільні.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , одружений; зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , разом з дружиною та двома малолітніми дітьми.

Дружина заявника, ОСОБА_9 , 1984 року народження, згідно з поданою заявою від 17 жовтня 2024 року не заперечує щодо призначення чоловіка опікуном його матері.

Згідно з витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ОСОБА_1 станом на 07 жовтня 2024 року до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Відповідно до виписки КНП «ЦПМСД № 3 м. Вінниці» від 19 квітня 2024 року та до довідки КНП «Вінницька міська клінічна лікарня № 1» від 19 квітня 2024 року протипоказання щодо оформлення опіки відсутні.

ОСОБА_1 з правами та обов`язками опікунів ознайомлений (а. с. 54-84).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише у частині відмови у задоволенні вимог про призначення опікуна, у іншій частині рішення апеляційним судом не переглядається.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.

Україна є демократичною, правовою, соціальною державою, в якій людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Відповідно до Основного Закону України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; кожен має право на повагу до його гідності; кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 21, частина друга статті 22, частина перша статті 28, частина перша статті 29, частини перша, друга статті 55 Конституції України).

Обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права.

Недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння.

Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації.

Відповідно до ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 39, частина перша статті 40 ЦК України).

Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун (частини першатретя статті 41 ЦК України).

Відповідно до статті 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Положеннями частини першої статті 67 ЦК України передбачено, що опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

У ході розгляду цієї справи судом першої інстанції було призначено судово-психіатричну експертизу, за результатами проведення якої було надано висновок експерта №495 про те, що ОСОБА_2 страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді судинної деменції (F01.8). ОСОБА_2 позбавлена здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Встановивши, що ОСОБА_2 має тяжкий психічний розлад, який позбавляє її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що підтверджується висновком судово-психіатричної експертизи, місцевий суд дійшов висновку про визнання її недієздатною та встановлення над нею опіки.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном на недієздатною матір`ю, суд першої інстанції вважав подання органу опіки та піклування щодо призначення опікуном саме ОСОБА_1 належним чином не мотивованим, що на переконання суду, свідчить про застосування суто формального підходу до вирішення питання про призначення заявника опікуном ОСОБА_2 .

При цьому суд зазначив, що конституційний обов`язок оборони незалежності та територіальної цілісності України, має перевагу над бажанням заявника бути опікуном недієздатної особи за обставин існування в останньої інших членів сім`ї, які також можуть бути опікунами.

Суд першої інстанції також звернув увагу на те, що, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є єдиним сином ОСОБА_2 , однак, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження цього суду не надано.

Крім того, в поданні вказано що ОСОБА_2 одружена, однак її чоловік працює водієм вантажного автомобіля на міжнародних перевезеннях, через що перебуває у тривалих відрядженнях за кордоном, однак робота чоловіка ОСОБА_2 не є підставою для відмови в призначенні саме її чоловіка опікуном над ОСОБА_2 та не надано доказів про неспроможність чоловіка ОСОБА_2 в зв`язку з хворобою чи інших обставин бути її опікуном.

Колегія судів не погоджується із зазначеним висновком суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Згідно зі статтею 64 ЦК України опікуном або піклувальником не може бути фізична особа: 1) яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; 2) поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування.

При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Згідно з підпунктами 3.2, 3.3 Правил опіки та піклування опікунами (піклувальниками) не можуть бути особи, які: не досягли 18 років; визнані в установленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними; перебувають на обліку або лікуються в психоневрологічних та наркологічних закладах; раніше були опікунами чи піклувальниками та з їх вини опіку чи піклування було припинено; позбавлені батьківських прав; інтереси яких суперечать інтересам осіб, що підлягають опіці чи піклуванню; засуджені за скоєння тяжкого злочину. Документи, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна: повідомлення державних, громадських організацій або заяви громадянина (громадян); копії свідоцтва про народження особи, що потребує опіки, або іншого документа, який підтверджує її вік; копія свідоцтва про смерть батьків або рішення суду про визнання громадянина безвісно відсутнім або оголошення їх померлими чи інших матеріалів, які підтверджують неможливість виховання дитини. Якщо опіка призначається над повнолітньою особою, рішення суду про визнання даної особи недієздатною; акт обстеження умов життя особи, що потребує опіки, і опис її майна; довідки про стан здоров`я особи, що потребує опіки (якщо вона раніше проживала окремо), та майбутнього опікуна (піклувальника); довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява про прийняття на себе обов`язків про опіку; акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки; довідка лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки; документ про закріплення за дитиною житлової площі.

Отже, можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Тому за наявності висновку органу опіки та піклування про доцільність призначення опікуном певної особи суд зобов`язаний лише перевірити відповідність цього висновку вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, зокрема чи складений такий висновок на підставі документів, передбачених Правилами опіки та піклування.

У постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року у справі № 753/1905/22 (провадження № 61-8758св23) зроблено висновок про те, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка.

Обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19 (провадження № 61-3053св21), від 28 лютого 2024 року у справі № 372/3474/21 (провадження № 61-16349св23), від 24 липня 2024 року у справі № 727/597/24 (провадження № 61-6720св24).

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

У справі, що розглядається, можливість ОСОБА_1 здійснювати повноваження опікуна перевірена органом опіки та піклування, за наслідками чого висловлено пропозицію про доцільність призначення саме його опікуном над матір`ю у разі визнання її судом недієздатною.

На переконання колегії суддів, таке подання органу опіки та піклування про призначення ОСОБА_1 опікуном над ОСОБА_2 , мотивоване, викладене з урахуванням її інтересів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що при розгляді справи не встановлено обставин, які вказують про те, що поведінка заявника ОСОБА_1 , який виявив бажання бути опікуном, суперечить інтересам матері, визнаної судом недієздатною. Бажання заявника бути опікуном близькій людині є однією із визначених законом вимог для призначення особи опікуном.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2024 року у справі №341/1526/23 обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. Водночас сам собою факт проходження особою військової служби не може слугувати підставою для відмови у призначенні її опікуном, оскільки законодавством України не запроваджено особливого порядку для встановлення опіки під час воєнного стану та не встановлено імперативної заборони щодо призначення мобілізованого військовослужбовця опікуном над недієздатною фізичною особою.

З огляду на викладену позицію апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції щодо переваги конституційного обов`язку оборони незалежності та територіальної цілісності України над бажанням заявника бути опікуном недієздатної особи необґрунтованими.

Також помилковими є висновки місцевого суду про відсутність у справі доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 є єдиним сином ОСОБА_2 .

Так, на а. с. 42 знаходиться запит Вінницького міського суду від 26 червня 2024 року до Відділу ДРАЦС у м. Вінниці про надання належним чином завіреної копії актового запису про народження дітей, де матір`ю вказана ОСОБА_2 , на що 05 липня 2024 року було надано відповідь та копію одного актового запису про народження № 811 від 21 лютого 1985 року, де матір`ю ОСОБА_1 зазначена ОСОБА_2 (а. с. 45).

Передчасними є покликання суду першої інстанції на те, що органом опіки не розглядалась можливість виконання обов`язків опікуна ОСОБА_2 її чоловіка ОСОБА_3 , який також може бути опікуном.

Так, як уже зазначалося, що опікуном може бути призначено особу, виключно за її згодою, а із відповідною заявою ОСОБА_3 до органів опіки та піклування не звертався.

Окрім того, як видно із матеріалів справи (а. с. 45, 67), ОСОБА_3 є особою 1961 року народження та на момент розгляду справи місцевим судом досяг 63-річного віку.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не встановив усіх обставин, які мають значення для вирішення справи, не надав належної правової оцінки поданим доказам, не врахував особливостей даної справи та тих обставин, у зв`язку з якими заявлено вимогу про призначення особи опікуном, та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви в частині призначення опікуна.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції неналежним чином розглянув заяву ОСОБА_1 щодо призначення його опікуном над недієздатною фізичною особою, не надав належної правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, не встановив необхідних для вирішення цієї справи обставин, зокрема, чи відповідає заявник критеріям, які не позбавляють його цього права, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення такої заяви.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині слід скасувати та ухвалити у відповідній частині нове судове рішення, яким задовольнити вимоги заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном над ОСОБА_2 .

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2024 року у частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення опікуна скасувати та ухвали у цій частині нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про призначення опікуна над ОСОБА_2 задовольнити.

Призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , опікуном над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 .

У решті рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повна постанова складена 31 січня 2025 року.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді С. К. Медвецький

В. П. Рибчинський