Справа № 755/3230/24
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4130/2025
Головуючий у суді першої інстанції: Галаган В.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2024 року, ухвалене у складі судді Галаган В.І., у справі № 755/3230/24 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа: Первинна професійна спілка «Правозахисники країни», про стягнення невиплачених належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 рокуОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа: Первинна професійна спілка «Правозахисники країни», про стягнення невиплачених належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України. Зазначила, що вона працювала на посаді діловода відділу патрульної поліції в АР Крим та м. Севастополі ДПП. Наказом Департаменту патрульної поліції по Відділу патрульної поліції в АР Крим та м. Севастополя від 24.05.2022 року № 799 о/с її було звільнено з посади відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Постановою Київського апеляційного суду від 04.01.2023 року у справі № 755/119/23 визнано незаконним та скасовано наказ Департаменту патрульної поліції НПУ № 799 о/с від 24.05.2022 року, поновлено її на посаді діловода Відділу патрульної поліції в АР Крим та м. Севастополі ДПП з 24.05.2022 року. Наказом ДПП НПУ від 29.12.2023 року № 1796 о/с її було поновлено на посаді діловода з 25.05.2022 року та Наказом ДПП НПУ від 29.12.2023 року № 1799 о/с відповідно до ст. 38 КЗпП України її звільнено з роботи з 29.12.2023 року з виплатою грошової компенсації за 38 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки та грошової компенсації за 10 діб соціальної додаткової оплачуваної відпустки як працівнику, який має дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства (як одинокій матері) за 2023 рік, встановивши премію за грудень 2023 року 0,00%. Згідно розрахункового листа за січень 2024 року відповідачем нараховано та виплачено: посадовий оклад, вислугу, високі досягнення, компенсацію за 38 днів невикористаної відпустки, в загальній сумі 20 350,86 грн. (з урахуванням всіх утримань 16 382,45 грн.). Вказані кошти надійшли на її картковий рахунок ІНФОРМАЦІЯ_1 , в той час як вона була звільнена з посади 29.12.2023 року. Таким чином, посилаючись на те, що відповідач не виконав вимог трудового законодавства щодо вчасної виплати всіх належних позивачу при звільненні сум у передбачені ст. 116 КЗпП України строки, ОСОБА_1 порушила перед судом питання про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.12.2023 року по 25.01.2024 року (26 днів) у розмірі 15 070,12 грн., з урахуванням встановленого постановою Київського апеляційного суду від 04.12.2023 року середнього заробітку на час звільнення - 579,62 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 6 000,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в дохід держави судовий збір у розмірі 482,23 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просила рішення суду першої інстанції змінити, її позов задовольнити частково та стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на її користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмір 13 331,26 грн.Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку ОСОБА_1 , суд першої інстанції не правильно застосував положення ст. 117 КЗпП України та безпідставно зменшив розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 15 070,12 грн. до 6 000,00 грн., виходячи з того, що її було звільнено з роботи наказом Департаменту патрульної поліції НПУ №1799 о/с з 29 грудня 2023 року, тобто в період зупинення Казначейством здійснення видатків бюджетних коштів, відповідно до Регламенту роботи органів Державної казначейської служби України у період завершення бюджетного 2023 року та початку 2024 року, затвердженого наказом Казначейства від 27.11.2023 №299, що є виключенням вини відповідача у фактичній виплаті позивачеві всіх передбачених трудовим законодавством виплат у день звільнення. При цьому, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що саме бездіяльність відповідача призвела до порушення права на проведення повного та своєчасного розрахунку при звільненні із працівником, що не було враховано місцевим судом. Повний розрахунок з нею був проведений 25.01.2024 року. Якщо виходити з висновків суду про припинення здійснення приймання платежів Казначейством з 27.12.2023 по 01.01.2024, то строк затримання проведення розрахунку при звільненні становить 23 дні. А відтак, виходячи із встановленого постановою Київського апеляційного суду від 04.12.2023 року середнього заробітку на час звільнення - 579,62 грн., з відповідача на її користь підлягало стягненню 13 331,26 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (23 дні х 579,62 грн.).

Представник Департаменту патрульної поліції Національної поліції України подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити з наведених у ній підстав.

Представники Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Первинної професійної спілки «Правозахисники країни», в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник Департаменту патрульної поліції Національної поліції України подав клопотання про розгляд справи без його участі.Відтак, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 24.05.2022 року № 799 о/с відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України звільнено ОСОБА_1 , діловода, з 24 травня 2022 року, з виплатою грошової компенсації за 15 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 09.10.2021 року по 24.05.2022 року та за 10 календарних днів додаткової оплачуваної відпуски як працівнику, який має дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства АІ групи (як одинокій матері та матері, яка має двох або більше дітей віком до 15 років), за робочий рік з 09.10.2021 року до 08.10.2022 рік (за підставою - одинока мати), установивши щомісячну премію за травень 2022 року у розмірі 0,00 відсотків (а.с. 9).

Постановою Київського апеляційного суду від 04.12.2023 року у справі №755/119/23, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 серпня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Визнано незаконним та скасовано наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 799 о/с від 24 травня 2022 року про звільнення ОСОБА_1 за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді діловода Відділу патрульної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі Департаменту патрульної поліції з 24 травня 2022 року. Стягнуто з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 231 264,39 грн., вказана сума визначена без вирахування податків та обов`язкових платежів (а.с.12-32).

Наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 29.12.2023 року № 1796 о/с на виконання постанови Київського апеляційного суду від 04.12.2023 року у справі № 755/119/23 скасовано пункт наказу ДПП від 24.05.2022 року № 799 о/с в частині звільнення відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України ОСОБА_1 , діловода відділу патрульної поліції в АР Крим та м. Севастополі, з 24 травня 2022 року та поновлено на посаді діловода відділу патрульної поліції в АР Крим та м. Севастополі з 25 травня 2022 року (а.с. 35).

Наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 29.12.2023 року № 1799 о/с відповідно до ст. 38 КЗпП України звільнено ОСОБА_1 , діловода відділу патрульної поліції в АР Крим та м. Севастополі, з 29 грудня 2023 року з виплатою грошової компенсації за 38 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки (за робочий рік з 25.05.2022 до 24.05.2023 роки - 24 дні, за період роботи з 25.05.2023 до 29.12.2023 роки - 14 днів) та з виплатою грошової компенсації за 10 діб соціальної додаткової оплачуваної відпустки як працівнику, який має дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи АІ (як одинокій матері) за 2023 рік, встановивши премію за грудень 2023 року у розмірі 0,00%. (а.с. 36).

Згідно виписки по особовому рахунку, складеній АТ КБ «ПриватБанк» від 19.02.2024 року, Департаментом патрульної поліції Національної поліції України перераховано ОСОБА_1 належні при звільненні виплати у розмірі 16 382,45 грн. - 25.01.2024 року (а.с. 10,11). Відповідно до розрахункового листа за січень 2024 року Департаментом патрульної поліції Національної поліції України нараховано та виплачено позивачці: посадовий оклад, вислугу, високі досягнення, компенсацію за 38 днів невикористаної відпустки, в загальній сумі 20 350,86 грн. (з урахуванням всіх утримань 16 382,45 грн.) (а.с. 34).

ОСОБА_1 порушила перед судом питання про стягнення з відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.12.2023 року по 25.01.2024 року (26 днів), з урахуванням встановленого постановою Київського апеляційного суду від 04.12.2023 року середнього заробітку на час звільнення - 579,62 грн., у розмірі 15 070,12 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнув з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 6 000,00 грн.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Положеннями ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

У постанові від 15.09.2015р. по справі № 21-1765а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто, виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Разом з цим, Конституційний Суд України в Рішенні № 4-рп/2012 від 22.02.2012р. щодо офіційного тлумачення положень ст.233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст. 117, 237 КЗпП України роз`яснив, що згідно зі ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З вказаного слідує, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто, виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач Департамент патрульної поліції Національної поліції України є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції, фінансується за рахунок коштів державного бюджету, касовим виконанням якого відає Державна казначейська служба України. Відповідно до Регламенту роботи органів Державної казначейської служби України у період завершення бюджетного 2023 року та початку 2024 року, затвердженого наказом Казначейства від 27.11.2023 № 299, останнім днем проведення платежів за видатками клієнтів органів Казначейства в бюджетному 2023 році є 27 грудня 2023 року, а ОСОБА_1 звільнено з роботи Наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 29 грудня 2023 року № 1799 о/с - з 29 грудня 2023 року, тобто в період зупинення Казначейством здійснення видатків бюджетних коштів, що є виключенням вини відповідача у фактичній виплаті всіх передбачених трудовим законодавством виплат у день звільнення, відповідно, заявлена сума компенсації не відповідає критеріям справедливості, добросовісності та розумності. За вищенаведених обставин суд першої інстанції вважав за можливе зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, до 6 000,00 грн., зазначивши, що такий розмір цілком достатнім для компенсації ОСОБА_1 майнових втрат, яких вона зазнала внаслідок несвоєчасного здійснення розрахунку з боку роботодавця.

Разом з тим, заявлений до стягнення позивачкою ОСОБА_1 розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - 15 070,12 грн., не перевищує розміру платежу, який мав бути здійснений у день її звільнення - 20 350,86 грн.

Як було встановлено, наказом Казначейства від 27.11.2023 № 299 затверджено Регламент роботи органів Державної казначейської служби України у період завершення бюджетного 2023 року та початку 2024 року, відповідно до якого визначено, що останнім днем проведення платежів за видатками клієнтів органів Казначейства в бюджетному 2023 році є 27 грудня 2023 року. 27 грудня 2023 року до 17.30 завершується прийняття електронних документів клієнтів із системи дистанційного обслуговування «Клієнт-казначейства - Казначейство» (далі - СДО) до облікових систем АС «Є-Казна Доходи», АС «Є-Казна». У період з 30 грудня 2023 року по 01 січня 2024 року прийняття органами Казначейства електронних документів від клієнтів через СДО не здійснюється. Клієнтська частина СДО у зазначений період працює у штатному режимі (доступний перегляд інформації, друк виписок, функції формування та візування документів). Починаючи з 02 січня 2024 року органи Казначейства працюють у звичайному режимі.

Тому, є виправданим посилання на те, що Департамент патрульної поліції Національної поліції України не мав можливості здійснити повний розрахунок із ОСОБА_1 відповідно до ст. 116 КЗпП України в день її звільнення - 29 грудня 2023 року.

Разом з тим, вказаний Регламент роботи органів Державної казначейської служби України не міг бути підставою для виключення відповідальності Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за нездійснення розрахунку з позивачкою за період з 02 січня 2024 року і по 25 січня 2024 року.

Департаментом патрульної поліції Національної поліції України, по суті не спростовуючи наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку згідно ст. 117 КЗпП України, не було надано суду інших належних і допустимих доказів, які б виключали його вину у нездійсненні розрахунку з позивачкою за вказаний період. При цьому, надаючи оцінку його запереченням, слід врахувати враховувати, що Департамент патрульної поліції Національної поліції України є органом державної влади, проведення розрахунку з позивачкою у зв`язку з її звільненням лише 25 січня 2024 року не відповідає його статусу та є невиправданим.

Крім того, ст. 117 КЗпП України не містить посилань на можливість зменшення судом середнього заробітку за час затримки розрахунку з працівником при звільненні з урахуванням певних факторів, що не пов`язані із об`єктивними обставинами, що виключають вину роботодавця, а лише вказує на неможливість стягнення відповідних сум у разі відсутності вини роботодавця у невиплаті належних звільненому працівникові сум, та встановлює граничний строк обрахування середнього заробітку - не більш як за шість місяців.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутні достатні підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 .

Як було зазначено, проведення розрахунків через органи Казначейства було відновлено з 02 січня 2024 року, а повний розрахунок з позивачкою було проведено 25 січня 2024 року.

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за період роботи у Департаменті патрульної поліції Національної поліції України згідно постанови Київського апеляційного суду від 04.12.2023 року склала 579,62 грн.

Кількість робочих днів у вказаному періоді склала 17 днів.

Відтак, з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 підлягало стягненню 9853,54 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (579,62 грн. х 17).

Враховуючи викладене, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2024 року підлягає зміні в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 .

Відповідно, підлягає зміні рішення суду першої інстанції і в частині вирішення питання розподілу судових витрат.

Пропорційно до задоволених вимог (позов підлягає задоволенню на 65%) за розгляд справи в суді першої інстанції з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в дохід держави підлягає стягненню 787,28 грн. судового збору, та на користь ОСОБА_1 - 393,64 грн. судового збору за оскарження ухвали суду першої інстанції від 22 лютого 2024 року, за розгляд справи в суді апеляційної інстанції з Департаменту патрульної поліції Національної поліції Українина користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1180,92 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2024 року змінити в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 , та в частині розподілу судових витрат.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 9 853,54 грн.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в дохід держави 787,28 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 393,64 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 1 180,92 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 10 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач

Судді