Справа № 345/6324/24
Провадження № 22-ц/4808/265/25
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Максюти І.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ніколенка Бориса Олександровича на рішення Калуського міськрайонного суду, ухвалене головуючим суддею Якимівим Р.В. 29 листопада 2024 року, повний текст якого складений 02 грудня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19.07.2008 сторони зареєстрували шлюб. Спільне сімейне життя у сторін не склалося, подальше збереження шлюбу вважала не доцільним. У шлюбі в сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сторони не підтримують шлюбних відносин з липня 2022 року, не ведуть спільного господарства. За таких обставин позивачка вважала, що шлюб носить формальний характер та подальше його збереження неможливе. На примирення не погоджувалася.

Просила розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який 19.07.2008 року зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Калушу Калуського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 268. Після розірвання шлюбу залишити за позивачкою прізвище « ОСОБА_5 ». Стягнути з відповідача на свою користь 5300 грн витрат, понесених на професійну правничу допомогу, а також 1211,20 грн судового збору.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 02 грудня 2024 року позов задоволено. Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 19.07.2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Калушу Калуського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 268 розірвано. Після розірвання шлюбу залишено прізвище позивачці « ОСОБА_5 ». Стягнуто з відповідача на користь позивачки 1211,20 грн судового збору та 3100,00 грн витрат на правничу допомогу. В задоволенні позовних вимог про стягнення решти розміру витрат на правничу допомогу в сумі 2200 грн відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в частині стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу. На думку скаржника, розмір стягнених судових витрат у сумі 3100 грн не відповідає приписам ч. 4 ст. 137, ч. 3 ст. 141 ЦПК України та є неспівмірним із заявленою позовною вимогою. Вважає, що вказана справа про розірвання шлюбу є нескладною, обидві сторони визнавали, що шлюб носить формальний характер, в справі відсутній будь-який спір про поділ майна. На думку скаржника, витрати на правову допомогу не були неминучими, є неспівмірними зі складністю справи, а усна консультація не підтверджена та не доведено пов`язаність саме цих витрат на консультацію із розглядом вказаної справи. Апелянт вважає, що судом першої інстанції необґрунтовано рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу, зокрема, неправильно оцінено заперечення представника відповідача щодо розміру їх стягнення. На думку апелянта, вартість підготовки позовної заяви в даній справі складає 300 грн.

Просить оскаржене рішення змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 300 грн витрат на правничу допомогу. В задоволенні позовних вимог про стягнення решти розміру витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн відмовити.

ОСОБА_2 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляла, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В силу частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення суду в частині розірвання шлюбу не оскаржується, а тому в силу ч. 1 ст. 367 ЦПК України в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

За положеннями частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в оскарженій частині таким вимогам відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, враховуючи положення ст. 51 Конституції України, ч. 3 ст. 56, ч.1 ст.105, ч. 2 ст. 112, ч. 2 ст. 114 СК України, а також той факт, що шлюбні відносини фактично припинені, сторони проживають окремо, відповідач заперечень з даного приводу не заявляв, а тому дійшов до висновку про розірвання шлюбу.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, місцевий суд виходив з того, що вимога в частині оплати адвокатських послуг щодо усної консультації в розмірі 500 грн, складення позовної заяви в розмірі 1500 грн, підлягає до задоволення, натомість, враховуючи складність справи та виконаних адвокатом послуг під час судового процесу, оплата адвокатських послуг щодо надання повного супроводу у справі підлягає частковому задоволенні в розмірі 1100 грн, а в частині надання запитів щодо отримання відомостей про наявність права власності на рухоме та нерухоме майно в розмірі 700 грн, інших витрат в розмірі 400 грн. слід відмовити, оскільки доказів здійснення даних послуг адвокатом в судовому засіданні не надано.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Витрати, які підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у встановленому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з вимогами частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року.

У справі, що переглядається, позивач в позовній заяві просила стягнути на її користь з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5300 грн. До позовної заяви додано договір про надання правничої допомоги від 09.08.2024, додаток до договору про надання правничої допомоги від 21.10.2024, в якому відображено розрахунок витрат на професійну правничу допомогу.

Судом встановлено, що наявність договірних відносин у суді першої інстанції між адвокатом Федоришин І.В. та ОСОБА_2 підтверджується договором від 09.08.2024, відповідно до якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсягах та на умовах, передбачених даним договором (а.с. 16-18).

Відповідно до п. 5 гонорар адвоката визначений в додатку до даного договору.

21.10.2024 адвокат Федоришин І.В. та позивачка ОСОБА_2 підписали додаток до договору про надання правничої допомоги від 09.08.2024. Згідно вказаного додатка усна консультація адвоката становить 500 грн; складання позовної заяви про розірвання шлюбу 1500 грн, запити щодо отримання відомостей про наявність права власності на рухоме та нерухоме майно 700 грн; повний супровід у справі 2200 грн, інші витрати 400 грн (а.с. 19).

В апеляційній скарзі представник Рена М.В., посилаючись на ч. 4 ст. 137, ч. 4 ст. 141 ЦПК України, зазначав про неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу зі складністю справи.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження№ 12-171гс19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановівід 14 квітня 2021 року у справі № 757/60277/18-ц.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про відшкодування позивачеві витрат на правничу допомогу встановив, що надання адвокатом послуг, а саме: надсилання запитів щодо отримання відомостей про наявність права власності на рухоме та нерухоме майно в розмірі 700 грн, інших витрат в розмірі 400 грн не підтверджено належними доказами. Крім того, враховуючи складність справи та виконаних адвокатом послуг під час судового процесу, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про зменшення такої суми з 2200 грн до 1100 грн.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що загальна сума витрат на адвокатські послуги, надані в межах цієї справи (надання консультації 500 грн, написання позовної заяви 1500 грн, надання повного супроводу справи 1100 грн), а всього 3100 грн, є співмірною зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, який погоджено умовами договору про надання правової допомоги.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованості висновків суду не спростовують, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції в оскарженій частині без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ніколенка Бориса Олександровича залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 29 листопада 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

І.О. Максюта