ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/20304/22

Провадження № 22-ц/820/6/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю представників відповідача Ленчика В.М.,

Мороз Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Хмельницької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про відшкодування шкоди за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2022 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України (далі Держказначейство), Хмельницької обласної прокуратури (далі Прокуратура), Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області (далі Управління національної поліції) про відшкодування шкоди.

ОСОБА_3 зазначив, що 21 липня 2014 року Хмельницьким районним відділом поліції Управління національної поліції внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000012 про привласнення ним при проведенні ремонту системи опалення Педосівського НВО грошових коштів, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 191, частиною другою статті 358, частиною третьою статті 358 Кримінального кодексу України (далі КК України).

В рамках цього кримінального провадження 21 квітня 2017 року органи досудового розслідування повідомили позивача про підозру, а 25 квітня 2017 року склали щодо нього обвинувальний акт про вчинення вказаних кримінальних правопорушень. Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2022 року, залишеним без змін ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 6 вересня 2022 року, позивача визнано невинуватим у вчиненні інкримінованих злочинів і виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень.

Отже, під слідством і судом позивач перебував 8 років і 1 місяць. Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачу завдано моральної шкоди, розмір якої він оцінює в 900 000 грн, а за надання юридичної допомоги в кримінальній справі ним сплачено адвокату 100 000 грн.

За таких обставин ОСОБА_3 просив суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Держказначейства на свою користь 900 000 грн моральної шкоди та 100 000 грн сум, сплачених ним за надання правової допомоги, а всього 1 000 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 435 000 грн.

У решті позову відмовленою.

Судові витрати віднесено на рахунок держави.

Суд керувався тим, що внаслідок незаконного перебування під слідством і судом ОСОБА_3 завдано моральну шкоду, він зазнав душевних страждань, був позбавлений права працювати та жити повноцінним життям. Розмір моральної шкоди визначається виходячи з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на час розгляду справи за кожен місяць перебування під слідством і судом. Враховуючи характер правопорушення, глибину душевних і фізичних страждань потерпілого, вимоги розумності та справедливості, а також період кримінального переслідування (з 25 квітня 2017 року по 6 вересня 2022 року) та розмір мінімальної заробітної плати (6 700 грн), ОСОБА_3 слід присудити моральну шкоду у розмірі 435 500 грн (65?6700). Згідно договору про надання адвокатських послуг і розписки адвоката Штойка А.В. поніс витрати на правову допомогу в розмірі 100 000 грн у кримінальному провадженні, тому ці витрати не можуть бути стягнені в порядку цивільного судочинства.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування, прокуратури та суду ОСОБА_3 завдано шкоди. Ця шкода відшкодовується державою, а тому ОСОБА_3 заявив позов до держави Україна, а не до Держказначейства, Прокуратури та Управління національної поліції. Фактично з 21 липня 2014 року, тобто з дня внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинені ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 191, частиною другою статті 358, частиною третьою статті 358 КК України, позивачу пред`явлено обвинувачення та щодо нього розпочато досудове розслідування. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, а також не врахував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №161/15362/16-ц, згідно якого справи про стягнення на користь виправданої особи витрат на правову допомогу адвоката мають розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги Держказначейства

В апеляційній скарзі Держказначейство просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові у повному обсязі посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга Держказначейства мотивована тим, що казначейство України не перебувало із позивачем у цивільно-правових відносинах, а тому не завдало та не могло завдати останньому шкоди. При визначенні розміру моральної шкоди судом не враховано вимоги пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 6 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», згідно з якими мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року. Тобто, розмір моральної шкоди мав бути визначений судом виходячи з установленого законодавством розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен місяць перебування під слідством і судом.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги Управління національної поліції

В апеляційній скарзі Управління національної поліції просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга Управління національної поліції мотивована тим, що в деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння моральної шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка заподіювача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача шкоди та вина останнього. На потерпілого покладається обов`язок довести настання шкоди та її розмір, а також протиправність поведінки заподіювача шкоди і причинний зв`язок такої поведінки з заподіяною шкодою. ОСОБА_3 не довів факт спричинення йому моральної шкоди та її розмір, внаслідок чого заявлений ним позов є необґрунтованим.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У своєму відзиві на апеляційні скарги Прокуратура зазначила, що апеляційна скарга Управління національної поліції є обґрунтованою.

Процесуальні дії суду апеляційної інстанції

Суд ухвалою від 16 грудня 2024 року в порядку правонаступництва залучив до участі у справі як позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 замість померлого ОСОБА_3 .

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги слід задовольнити частково.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статей 23, 1176, 1218, 1219, 1230 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), статей 1, 2, 3 Закону України від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон №266/94-ВР) та не враховує норми статей 55, 255 ЦПК України.

У зв`язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення в частині вирішення позову про відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, а в частині вирішення позову про відшкодування майнової шкоди підлягає зміні.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

21 липня 2014 року Хмельницький районний відділ поліції Управління національної поліції вніс до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідні відомості та відкрив кримінальне провадження №0000012 за ознаками злочину, передбаченого частиною третьою статті 191, частиною другою статті 358, частиною третьою статті 358 КК України.

23 квітня 2017 року слідчий Управління національної поліції пред`явив ОСОБА_3 підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 191, частиною третьою статті 358, частиною четвертою статті 358 КК України, а 24 квітня 2017 року склав обвинувальний акт і передав його до суду.

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 листопада 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчинені злочинів, передбачених частиною другою статті 190, частиною другою статті 358, частиною четвертою статті 358 КК України; засуджено за частиною другою статті 190 КК України до покарання у виді 850 грн штрафу; звільнено від кримінальної відповідальності за частиною другою статті 358, частиною четвертою статті 358 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закрито кримінальне провадження у цій частині.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 10 травня 2018 року скасовано вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 листопада 2017 року щодо ОСОБА_3 і призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 5 липня 2018 року, залишеною без змін ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 11 жовтня 2018 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених частиною третьою статті 191, частиною третьою статті 358, частиною четвертою статті 358 КК України, повернуто прокурору Хмельницької місцевої прокуратури.

26 грудня 2018 року слідчий Управління національної поліції склав новий обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 і передав його до суду.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 квітня 2019 року, залишеною без змін ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 11 червня 2019 року, обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених частиною третьою статті 191, частиною третьою статті 358, частиною четвертою статті 358 КК України, знову повернуто прокурору Хмельницької місцевої прокуратури.

31 липня 2019 року слідчий Управління національної поліції втретє склав обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 і передав його до суду.

Під час судового розгляду прокурор змінив обвинувачення ОСОБА_3 із частини третьої статті 191 КК України на частину другу статті 190 КК України.

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2022 року, залишеним без змін ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 6 вересня 2022 року, ОСОБА_3 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 190, частиною третьою статті 358, частиною четвертою статті 358 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним указаних кримінальних правопорушень.

Постановою Верховного Суду від 9 лютого 2023 року скасовано ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 6 вересня 2022 року та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 10 грудня 2024 року скасовано вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2022 року та закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000012 від 21 липня 2014 року відносно ОСОБА_3 на підставі пункту 5 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України у зв`язку з смертю обвинуваченого.

Згідно договору про надання адвокатських послуг від 11 листопада 2017 року адвокат Латюк П.Я. надавав ОСОБА_3 юридичну допомогу у кримінальному провадженні. ОСОБА_3 здійснив оплату послуг адвоката у розмірі 100 000 грн.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

а) щодо відшкодування моральної шкоди

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала , якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

За змістом статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

В силу статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 1230 ЦК України до спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя.

Із положень частини першої статті 55 ЦПК України слідує, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Як передбачено пунктом 7 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що право на відшкодування моральної шкоди виникає в особи, у тому числі внаслідок неправомірних дій щодо неї або членів її сім`ї, якщо це призвело до фізичних і душевних страждань потерпілого.

Якщо моральна шкода завдана фізичній особі внаслідок незаконних дій органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини цих органів державної влади.

Спадщиною є сукупність прав та обов`язків, які в разі смерті фізичної особи (спадкодавця) переходять від нього до інших осіб (спадкоємців). Об`єктом спадкування можуть бути лише права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2021 року (справа №758/10554/16-ц) зазначено, що процесуальне правонаступництво це заміна під час провадження у цивільній справі сторін або третіх осіб іншими особами, до яких переходять права та обов`язки у спірних правовідносинах. Суд будь-якої інстанції зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи, а правонаступник існує. Питання процесуальної правосуб`єктності сторони, третьої особи, їхніх правонаступників належать до тих, які суд має вирішити під час розгляду справи незалежно від стадії судового процесу. Не є перешкодами для з`ясування підстав процесуального правонаступництва межі розгляду справи у суді відповідної інстанції, а також предмет доказування за відповідними позовними вимогами. Проте, процесуальне правонаступництво можливе лише тоді, коли у майнових відносинах відбулось правонаступництво. Отже, при вирішенні питання про залучення правонаступників учасників справи, суду необхідно встановити наявність чи відсутність правонаступництва на підставі норм матеріального права у спірних правовідносинах.

Як виснував Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13 липня 2022 року (справа №753/15095/17, в цивілістичній доктрині під моральною шкодою розуміються фізичні та душевні страждання, завдані фізичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю, якими порушуються її особисті немайнові блага або посягають на належне фізичній особі майно, а також приниження честі, гідності та ділової репутації фізичної особи. По своїй суті право на компенсацію моральної шкоди є особистим, оскільки внаслідок заподіяння моральної шкоди відбувається негативний вплив на особисті немайнові блага фізичної особи. Саме тому у частині третій статті 1230 ЦК України передбачено правило, що спадкується право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя. У випадку якщо спадкодавець звернувся до суду з вимогою про компенсацію моральної шкоди й помер на стадії розгляду справи не допускається процесуальне правонаступництво за вимогою про компенсацію моральної шкоди.

У справі, що переглядається, ОСОБА_3 помер до набрання рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2022 року законної сили.

Оскільки право на компенсацію моральної шкоди, що не була присуджена за життя особи, не спадкується, то матеріального та процесуального правонаступництва за такою вимогою не відбувається.

У зв`язку цим провадження у справі в частині вимоги про відшкодування моральної шкоди слід закрити.

б) щодо відшкодування майнової шкоди

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

В силу статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Таким законом є Закон №266/94-ВР.

Відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (стаття 1 Закону №266/94-ВР).

За змістом частини першої статті 2 Закону №266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Як передбачено пунктом 4 статті 3 Закону №266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється законом, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного притягнення до адміністративної відповідальності.

Водночас громадянин набуває право на відшкодування шкоди, в тому числі на відшкодування витрат на правову допомогу, у разі: постановлення виправдувального вироку суду, встановлення судовим рішенням факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження з реабілітуючих підстав; закриття справи про адміністративне правопорушення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 3 травня 2023 року (справа №686/14821/21) зазначив, що підстави закриття кримінального провадження поділяються на реабілітуючі та нереабілітуючі. Реабілітуючі це ті, які свідчать про повну невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, що їй інкримінується, тягнуть за собою зняття з неї підозри, відновлення її доброго імені, гідності та репутації, а також відшкодування (компенсація) шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю. Закриття кримінального провадження з реабілітуючої підстави можливе за умови, якщо в ході розслідування встановлені як сам факт вчиненого діяння, так і наявність у ньому складу кримінального правопорушення, але відсутні достатні докази, що вказують на вчинення цього діяння саме підозрюваним. Висновок про непричетність особи до вчинення кримінального правопорушення може бути зроблений у результаті достовірного встановлення невинуватості підозрюваного (обвинуваченого) (наприклад, при підтвердженні його алібі) або вичерпання можливостей для збирання додаткових доказів і тлумачення сумнівів щодо винуватості на його користь згідно з принципом презумпції невинуватості. Незалежно від того, яка з вказаних обставин привела до закриття кримінального провадження на цій підставі, таке рішення повністю реабілітує особу і не дає приводу вважати її залишеною під підозрою. Нереабілітуючі підстави означають, що відносно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Як слідує з ухвали Хмельницького апеляційного суду від 10 грудня 2024 року, кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 зарито на підставі пункту 5 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України у зв`язку з смертю обвинуваченого, тобто з нереабілітуючих підстав. Водночас апеляційний суд не встановив обставин, які б вказували на факти, що свідчать про повну невинуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Відтак, як у ОСОБА_3 за життя, так і у його правонаступників ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на теперішній час не виникло право на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду.

У зв`язку цим у позові ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення 100 000 грн витрат на правову допомогу слід відмовити.

В позові ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити саме через безпідставність вимог, а не через необхідність вирішення цього питання в рамках кримінального провадження.

Отже мотивувальна частина рішення суду першої інстанції про відшкодування майнової шкоди підлягає зміні.

3.Висновки суду апеляційної інстанції та межі розгляду справи

У зв`язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову про відшкодування моральної слід скасувати відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України, а провадження у справі в цій частині вимог закрити на підставі пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову про відшкодування майнової шкоди не відповідає нормам матеріального права, хоча суд зробив правильні висновки по суті вирішеного спору. У зв`язку з цим, мотивувальну частину рішення суду слід змінити.

Згідно з частиною четвертою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційних скарг, оскільки має місце неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись статтями 374, 376, 377, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2022 року в частині вирішення позову про відшкодування моральної шкоди скасувати, а провадження у справі в цій частині вимог закрити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2022 року в частині вирішення позову про відшкодування майнової шкоди змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 6 лютого 2025 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Стефанишин С.Л.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 30