Справа №760/1285/25 Провадження №4-с/760/58/25
У Х В А Л А

31 січня 2025 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду м. Києва Тесленко І.О., перевіривши матеріали скарги ОСОБА_1 на постанову про відкриття виконавчого провадження, заінтересовані особи Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павлюк Назар Васильович, Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк», -

ВСТАНОВИВ:

16 січні 2025 року до Солом`янського районного суду м. Києва, звернулася ОСОБА_1 зі скаргою на постанову про відкриття виконавчого провадження, заінтересовані особи Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павлюк Назар Васильович, Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк».

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від

16 січня 2025 року справу передано судді Тесленко І.О. Фактично матеріали скарги передано судді згідно реєстру передачі справ 20 січня 2025 року.

Відповідно до правил статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи, а правилами статті 449 цього ж Кодексу визначено, що: скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Як видно зі змісту скарги ОСОБА_1 оскаржує постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 09 лютого 2022 року, строк оскарження якої правилами статті 449 ЦПК України визначено у десять днів.

В обґрунтування заявлених у скарзі вимог скаржник посилається на те, що виконавчий лист № 2-3227/12 від 23 січня 2014 року був пред`явлений до виконання 28 квітня 2016 року (ВП № НОМЕР_1). Згаданий виконавчий лист був повернутий виконавцем стягувачу 19 січня 2022 року за заявою стягувача, тобто, з ініціативи самого стягувача, а не з підстав, передбачених ч. 5 ст. 12 Закону № 1404-VIII, строк пред`явлення згаданого виконавчого листа перервався 28 квітня 2016 року та почався заново з 28 квітня 2016 року і сплинув 28 квітня 2019 року. Після закінчення 19 січня 2022 року виконавчого провадження № НОМЕР_1 строк пред`явлення виконавчого листа № 2-3227/12 від 23 січня 2014 року заново не розпочався, оскільки виконавче провадження було закінчене не в зв`язку з об`єктивною неможливістю виконання виконавчого документу (вчинення виконавчих дій), а за ініціативою самого стягувача, який подав заяву про повернення йому виконавчого документу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII. Відкриття виконавчого провадження можливе лише в межах строку пред`явлення виконавчого документу до стягнення або в разі поновлення судом такого строку, якщо було подане відповідне обґрунтоване клопотання з боку стягувача. Однак стягувачем цього здійснено не було. Тому приватний виконавець повинен був відмовити стягувачу у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-3227/12 від 23 січня 2014 року, строк дії якого взагалі сплив ще 04 грудня 2014 року.

Скаржник зазначає, що копію оскаржуваної постанови від 09 лютого 2022 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 вона отримала 19 квітня 2023 року під час ознайомленням із виконавчим провадженням.

Таким чином, строк на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження обраховується саме від 19 квітня 2023 року. Вищевказаний десятиденний строк на оскарження тривав до 29 квітня 2023 року (включно).

Скаргу на постанову про відкриття виконавчого провадження подано 15 січня 2025 року, тобто з пропуском процесуального строку, встановленого статтею 449 ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 449 ЦПК України, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Верховний Суд в своїх рішеннях неодноразово вказував, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця необхідно виходити з того, що у ЦПК України не міститься переліку поважних причин пропуску строку, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга залишається без розгляду та повертається заявникові.

Відповідно до пункту 5 постанови пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", судам необхідно враховувати, що в тому разі, коли законом встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду, їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за загальними правилами. Скарга (заява), пропущений строк на подання якої не поновлено залишається без розгляду.

Із змісту наведеного убачається, що підставою для поновлення строку для подання скарги є факт пропуску заявником такого строку з поважних причин.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для заявника подати у встановлений законом строк скаргу до суду. Це також ті обставини, що вказують на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначених законом строк, що виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для подання скарги пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини та причини їх виникнення. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суд відповідно до статті 89 ЦПК України, дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

15 січня 2025 року скаржником разом з скаргою подано клопотання про поновлення строку на подання скарги. На обґрунтування клопотання зазначається, що оскаржувану постанову приватний виконавець направив скаржнику за адресою АДРЕСА_1 . Скаржник за вказаною адресою проживала та була зареєстрована з 06 серпня 2010 року по 17 травня 2013 року, що підтверджується відповідними штампами реєстрації місця проживання. Тобто, з 17 травня 2013 року скаржник не зареєстрована та не проживала за тою адресою, на яку приватний виконавець направив скаржнику оскаржувану постанову. Тому оскаржувана постанова скаржнику не надходила та нею не отримувалась. Вперше з оскаржуваною постановою та матеріалами виконавчого провадження скаржник ознайомилась та отримала лише 19 квітня 2023 року, коли приватний виконавець надав матеріали виконавчого провадження для ознайомлення за клопотанням представника скаржника. Стверджує, що десятиденний строк на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження нею не пропущено, оскільки такий строк був перерваний 24 лютого 2022 року і таке переривання триває до цього часу у зв`язку з п.4 п. 10-2 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень до Закону України «Про виконавче провадження», як спеціальною нормою, якою передбачено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ: 4) визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. Таким чином, строк оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 09 лютого 2022 року не пропущений.

Отже, зі змісту скарги на постанову державного виконавця від 09 лютого 2022 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 встановлено, що про відкрите виконавче провадження і прийняття приватним виконавцем оскаржуваної постанови, боржнику у виконавчому провадженні ОСОБА_1 достовірно було відомо 19 квітня 2023 року.

Як видно зі змісту п. а ч. 1 ст. 449 ЦПК України, десятиденний строк на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження відраховується з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи, відповідно, строк на оскарження заявником скарги ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження, прийнятої 09 лютого 2022 року необхідно рахувати з 19 квітня 2023 року, відповідно десятиденний строк на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження, прийнятої 09 лютого 2022 року скаржником пропущено.

Підстави для поновлення пропущеного строку на оскарження постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 09 лютого 2022 року відсутні з огляду на наступне.

Як зазначено вище, в обґрунтування поважності причин пропуску строку на оскарження постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження скаржник ОСОБА_1 посилається на введення воєнного стану, який наразі є продовженим.

На день звернення скаржника до суду із вказаною скаргою 15 січня 2025 року, сплинув десятиденний строк, встановлений ч. 1 ст. 449 ЦПК України.

За роз`ясненнями, які містяться в пункті 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" строки звернення заявника зі скаргою до суду є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Разом із тим, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 10 листопада 2022 року по справі № 990/115/22 зазначає, що у період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність (частина перша статті 10 Закону № 389-VIII). Введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Доступ до суду, як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (пункт 47 рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі "Дія 97" проти України").

Прецедентна практика ЄСПЛ виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Правилами статті 126 ЦПК України встановлено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, беручи до уваги, що скаржником не доведено належними та достатніми доказами поважності причин пропуску строку звернення до суду зі скаргою на постанову про відкриття виконавчого провадження, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав у поновленні скаржнику строку для подачі скарги.

За таких обставин, зважаючи на те, що скарга подана скаржником після закінчення процесуального строку встановленого законом і судом відмовлено в поновленні такого строку з огляду на відсутність поважних причин такого пропуску, суд приходить до висновку про залишення скарги без розгляду.

На підставі викладено, керуючись ст. ст. 126, 259 - 261, 352 - 355, 449 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення строку на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження.

Скаргу ОСОБА_1 на постанову про відкриття виконавчого провадження, заінтересовані особи Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павлюк Назар Васильович, Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк», - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О. І. Тесленко