КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 759/4623/24

30 січня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Чекменьова Дениса Миколайовича на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Ул`яновської О.В., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Святошинський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві про встановлення факту смерті,-

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Сєверодонецьк, Луганської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Сєверодонецьку Луганської області, причина смерті: кардіоміопатія неуточнена.

Заява ОСОБА_1 мотивована тим, що вона є дочкою

ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Сєверодонецьку Луганської області, місто включено до переліку тимчасово окупованих росією територій України. Вона не може отримати свідоцтво про смерть батька у відділі державної реєстрації актів цивільного стану, оскільки смерть відбулась на тимчасово окупованій території.

Посилаючись на те, що встановлення факту смерті потрібно для отримання свідоцтва про смерть, яке в свою чергу є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, а саме для оформлення в подальшому спадщини, ОСОБА_2 просила суд задовольнити заяву.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06 березня

2024 року в задоволенні заяви відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 30 липня 2024 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження факту смерті

ОСОБА_2 .

Апеляційний суд також зазначив, що при зверненні до суду

ОСОБА_1 вказувала, що заявлені нею вимоги підтверджені свідоцтвом про смерть, оригінал якого знаходиться в неї, однак на вимогу суду таке свідоцтво подане не було.

Надану заявницею світлину (фотокопію) вказаного свідоцтва, отриману ОСОБА_1 засобами інтернет-зв`язку від інших осіб, засвідчену її підписом, суд апеляційної інстанції не вважав належним та допустимим доказом.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.11.2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чекменьов Д.М., задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 30 липня 2024 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована передчасністю висновків судів попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні заяви, з огляду на те, що у разі якщо суди мали сумнів у достовірності наданих заявницею доказів, вони не були позбавлені можливості перевірити їх у інший спосіб, наприклад шляхом допиту в якості свідка самої ОСОБА_1 та/або інших осіб, яким відомі обставини, що мають значення для вирішення справи; чи шляхом звернення із відповідними запитами з приводу ОСОБА_2 до органів Пенсійного фонду України, Державної податкової служби України, Державної прикордонної служби України, Національної поліції України тощо.

06 грудня 2024 року справа за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Святошинський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві про встановлення факту смерті надійшла до Київського апеляційного суду.

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове, яким заяву задовольнити в повному обсязі.

У своїй апеляційній скарзі представник заявника посилається на те, що для реалізації свого права ОСОБА_1 звернулась до Святошинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві з метою отримання свідоцтва про смерть. Однак, в усному порядку отримала відмову у реєстрації смерті, оскільки для підтвердження факту смерті пред`явлено документи, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а отже не відповідають встановленій законодавством формі. На підтвердження факту смерті було додано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 , видане 10 січня 2023 року відділом РАЦС Новоайдарського районного управління юстиції Міністерства юстиції луганської народної республіки та Довідку про смерть для виплати одноразової грошової допомоги на поховання № 36.1-14/4-15, виданої 10 січня 2023 року відділом РАЦС Новоайдарського районного управління юстиції Міністерства юстиції луганської народної республіки.

В судове засідання з`явився представник ОСОБА_1 адвокат Чекменьов Д.М., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Святошинського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив, а тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу без участі не з`явившихся учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги,допитавши свідка, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Заявницею надано судам:

- фотокопію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 , виданого 10 січня 2023 року «відділом РАЦС Новоайдарського районного управління юстиції міністерства юстиції луганської народної республіки»;

- довідку про смерть для виплати одноразової грошової допомоги на поховання №36.1-14/4-15, виданої 10 січня 2023 року «відділом РАЦС Новоайдарського районного управління юстиції міністерства юстиції луганської народної республіки», згідно з якою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , причина смерті - кордіоміопатія неуточнена;

- фотографію могили ОСОБА_2 .

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану (далі - ДРАЦС) на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті в певний час або про оголошення її померлою.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Загальні вимоги до змісту заяви про встановлення факту, що має юридичне значення передбачені статтею 318 ЦПК України, згідно з якою у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи в умовах воєнного чи надзвичайного стану та на тимчасово окупованих територіях» (далі - Закон від 01 липня 2022 року№ 2345-ІХ) статтю 317 ЦПК України викладено в новій редакції.

Статтею 317 ЦПК України (в редакції Закону від 01 липня

2022 року № 2345-ІХ) передбачено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України та встановлено, що заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Справи про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини другої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку:

1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина сьому статті 19 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

Крім того частиною другою статті 294 ЦПК України передбачене право суду під час розгляду справ окремого провадження з метою з`ясування обставин справи витребувати необхідні докази за власною ініціативою.

У частинах другій та третій статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану

Вирішуючи в окремому провадженні справи про встановлення факту смерті особи після 23 лютого 2022 року на тимчасово окупованій території України, суди не можуть ігнорувати обставини, в яких опинилися заявники після повномасштабного військового вторгнення російської федерації на територію України та об`єктивні складнощі, які можуть виникнути у них при наданні доказів на підтвердження відповідного факту.

Вищенаведені міркування щодо виняткового юридичного значення факту смерті особи; специфіки розгляду справ в порядку окремого провадження, зокрема особливої ролі суду при з`ясуванні обставин справи; об`єктивних складнощів, які можуть виникнути у заявників при наданні доказів для встановлення факту смерті особи після 23 лютого 2022 року на тимчасово окупованій території України, в своїй сукупності дають підстави для висновку, що суди мають зважати на вказані обставини та, керуючись завданням цивільного судочинства, уникати спрощеного та формального підходу при вирішенні таких справ.

У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22,

від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути, зокрема письмові докази; речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі в обставинах, що загрожували їй смертю.

Вочевидь, вказаний перелік доказів та засобів доказування не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин (див постанову Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 607/1612/23).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.11.2024 року, постанову Київського апеляційного суду від 30 липня 2024 року, винесену в цій справі, скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Направляючи справу на новий апеляційний розгляд Верховний Суд зазначив наступне:

На підтвердження факту смерті ОСОБА_2 заявниця надала фотокопію свідоцтва про смерть від 10 січня 2023 року та довідку про смерть для виплати одноразової грошової допомоги на поховання від 10 січня

2023 року ,які видані органами окупаційної влади на тимчасово окупованій території України, а також фотознімок могили, де похований ОСОБА_2 , із його фотографією та пам`ятною табличкою із зазначенням дат народження та смерті.

Представник заявниці пояснив апеляційному суду, що оригінали вказаних документів (свідоцтва про смерть та довідки) знаходяться на тимчасово окупованій території України та отримані ОСОБА_1 засобами інтернет зв`язку від осіб, які проживають на цій території.

Суд першої інстанції пропонував заявниці надати лікарське свідоцтва про смерть за формою затвердженою Міністерством охорони здоров`я України, а апеляційний суд - оригіналу свідоцтва про смерть її батька виданого органами окупаційної влади.

При цьому суди попередніх інстанцій не врахували, що надання цих документів є наразі або неможливим (у випадку із медичними документами про смерть ОСОБА_2 , складеними за формами затвердженими МОЗ України) або значно ускладненим і пов`язаним із ризиками для життя і здоров`я при відвідуванні тимчасово окупованого м. Сєверодонецька Луганської області (у випадку із оригіналом свідоцтва про смерть, виданого органами окупаційної влади).

Всупереч приписам частини першої статті 294 ЦПК України суди не дослідили повною мірою усіх поданих заявницею доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, не надали належної оцінки доводам ОСОБА_1 щодо необхідності врахування документів, виданих органами самопроголошених утворень, розташованими на тимчасово окупованій території України.

У разі якщо суди мали сумнів у достовірності наданих заявницею доказів, вони не були позбавлені можливості перевірити їх у інший спосіб, наприклад шляхом допиту в якості свідка самої ОСОБА_1 та/або інших осіб, яким відомі обставини, що мають значення для вирішення справи; чи шляхом звернення із відповідними запитами з приводу ОСОБА_2 до органів Пенсійного фонду України, Державної податкової служби України, Державної прикордонної служби України, Національної поліції України тощо.

Під час нового перегляду справи, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції 30 січня 2025 року була допитана свідок ОСОБА_3 , яка зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Сєверодонецьк Луганської області помер її чоловік ОСОБА_2 . Про смерть чоловіка вона дізналась він їх спільного знайомого - ОСОБА_4 , який і займався похованням ОСОБА_2 . Також, вказувала, що саме ОСОБА_4 отримав свідоцтво про смерть її чоловіка та воно збегігається у нього.

Враховуючи наведене, дослідивши подані заявницею докази у їх сукупності та взаємозв`язку, оцінивши доводи заявника та показання свідка ОСОБА_3 , колегія суддів дійшла висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту смерті її батька ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що заявниця не має іншої можливості одержати свідоцтво про смерть батька, яке посвідчує факт, що має юридичне значення, а чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення таких юридичних фактів.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви.

Керуючись статтями 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - адвоката Чекменьова Дениса Миколайовича задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Святошинський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві про встановлення факту смерті, задовольнити.

Встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця України, Луганської області, м. Сєверодонецьк, Громадянина України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 03 лютого 2025 року.

Головуючий: Судді: