Великоолександрівський районний суд Херсонської області
Справа № 650/5865/24
Провадження № 2/650/160/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2025 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області в складі: головуючого - судді Хомик І.І.

за участі секретаря Ткаченко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Велика Олександрівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_4 .

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 12.08.1994 року, виданого радгоспом «Більшовицький наступ» ОСОБА_1 , чоловіку позивачки ОСОБА_4 та їхнім дітям: ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: кв. АДРЕСА_1 . Свідоцтво видане згідно з наказом від 04.08.1994 р. № 318.

Після смерті чоловіка, позивач ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Бериславського районного нотаріального округу Жолуденко О.О. щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка на вищезазначену частину квартири, однак отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, оскільки згідно інформаційної довідки КП «Херсонське БТІ» право власності на нерухомість (квартиру) у розмірі частки зареєстровано за ОСОБА_4 , а згідно Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (реєстраційний номер: ТІ01:2226-3481-5861-6894) вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 є господарські будівлі та споруди, що дозволяє зробити висновок, що за вказаною адресою розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а не квартира (інший статус об`єкта закінченого будівництва), у зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду з даною позовною заявою.

Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Просить суд задовольнити вимоги позову з урахуванням обставин викладених у ньому.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, не заперечують проти задоволення позовних вимог.

Дослідивши та проаналізувавши всі обставини справи, суд приймає до уваги наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 19 січня 2022 року, виданого Виконавчим комітетом Борозенської сільської ради, про що 19.01.2022 року складено відповідний актовий запис № 03.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12.08.1994 року, виданого радгоспом «Більшовицький наступ» ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: кв. АДРЕСА_1 . Свідоцтво видане згідно з наказом від 04.08.1994 р. № 318.

Після смерті ОСОБА_4 , позивач звернулася до приватного нотаріуса Бериславського районного нотаріального округу Жолуденко О.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначену частину квартири. Листом від 29.10.2024 року № 566/02-14 приватним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з огляду на розбіжності щодо статусу об`єкта нерухомого майна.

Як вбачається з інформаційної довідки КП «Херсонське БТІ» право власності на нерухомість (квартиру) у розмірі частки зареєстровано за ОСОБА_4 , а згідно Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (реєстраційний номер: ТІ01:2226-3481-5861-6894) вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 є господарські будівлі та споруди, з чого вбачається, що за вказаною адресою розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а не квартира (інший статус об`єкта закінченого будівництва).

Внести зміни до правовстановлюючого документа неможливо у зв`язку з ліквідацією органу, яким його видано.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно ч. 1 ст. 2 до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», у редакції, яка діяла на момент отримання свідоцтва про право власності на житло від 04.04.1994, до об`єктів приватизації (далі - квартири (будинки) належать:

-квартири багатоквартирних будинків та одноквартирні будинки, які використовуються громадянами на умовах найму;

-незаселені квартири, частини будинків, одноквартирні будинки після закінчення їх будівництва, реконструкції, ремонту та поточного звільнення.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється, серед іншого, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, та оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Аналогічні норми містить Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству 15.09.1992 № 56 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно з п. 2 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР, під будинком, як об`єктом правової реєстрації, розуміється один будинок з приналежними до нього службовими будівлями та спорудами (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером по вулиці, провулку, площі.

Статтею 380 ЦК України визначено поняття житлового будинку. Так житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Відповідно до ст. 382 ЦК України визначено поняття квартири. Квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

За таких підстав можна зробити висновок, що квартира це житлове приміщення, яке складається із декількох кімнат, має окремий вхід і набір необхідних інженерних систем (опалення, каналізація, вентиляція). Розміщується у окремому блоці, де поряд розміщено ще декілька таких приміщень. Будинок - це окреме житлове приміщення, яке має окремий вхід і повний набір автономних комунікацій.

Головною відзнакою квартири і будинку є відособленість. Квартира розміщуються у житловому блоці, де знаходиться ще декілька аналогічних приміщень. Будинок відособлений від інших об`єктів нерухомості, всі комунікації, розміщені у ньому, автономні. Інженерні системи квартири є централізованими, це стосується водопостачання, опалення, електрики. При цьому весь будинок є неділимим, у квартирі є елементи, що знаходяться у спільному користуванні (труби, коридори, сходи). У будинку є відособлений вхід, у квартирі тільки вхідні двері. Наявність земельної ділянки до будинку приєднана невелика територія, а квартира земельної ділянки позбавлена. Виділити земельну ділянку для обслуговування цього будинку все ж таки можливо, за умови зміни статусу квартирного будинку на житловий (садибний).

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а згідно ст. 4, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

З викладених норм слідує, що на момент приватизації житла родиною позивача приватизації підлягав житловий будинок, а не квартира, як зазначено у свідоцтві про право власності на житло від 12.08.1994 року. Будинок АДРЕСА_3 з господарськими будівлями та спорудами є дійсно будинком, а не квартирою АДРЕСА_1 , що підтверджується технічним паспортом.

Отже, свідоцтво про право власності на житло від 12.08.1994 року дійсно посвідчує право спільної сумісної власності на житловий будинок, а не квартиру.

Оскільки позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем та фактично прийняла спадщину після померлого чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , то слід вважати, що можливо визнати за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка право власності на частину житлового будинку, який належав ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12.08.1994 року, на праві спільної сумісної власності за адресою: АДРЕСА_4 .

Право спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як визначено статтею 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.1). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ч.2).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За положеннями статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Слід зазначити, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Ст. 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Оскільки інших спадкоємців немає, позивачі мають право на спадкове майно, як спадкоємці першої та другої черги.

Проаналізувавши вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 77, 78, 81, 263, 265 ЦПК України, ст.1216-1218, 1261 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на частку житлового будинку, яка належала ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12.08.1994 року, на праві спільної сумісної власності за адресою: АДРЕСА_4 , після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом.

Рішення суду може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ірина ХОМИК