ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1251/25 Справа № 201/861/24 Суддя у 1-й інстанції - Батманова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Максюти Ж.І., Никифоряка Л.П.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро Дніпропетровської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Хомік Євгенія Михайлівна, на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2024 року в цивільній справі номер 201/861/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог обґрунтовувала свої вимоги тим, що позивачка перебувала в шлюбі з відповідачем з 10 жовтня 2015 року до 24 липня 2023 року, мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час мешкає з позивачкою і знаходиться на її утриманні.

В квітні 2022 року ОСОБА_2 разом з ОСОБА_1 проживали в Чорногорії, де звернулися до основного суду м. Котор, яким 04 квітня 2022 року прийнято рішення про стягнення аліментів в розмірі 1000 Євро. Однак на сьогоднішній день відповідач не сплачує зазначену домовленостями суму.

Відповідач є працездатною особою, інших осіб на утриманні не має, отримує дохід,стан його здоров`я дозволяє йому працювати та сплачувати аліменти на дітей.

Позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 20000,00 грн, щомісячно до повноліття дитини, починаючи стягнення з 12 січня 2024 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 10000,00 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на користь матері дитини ОСОБА_2 , починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 23 січня 2024 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору.

Із вказаним рішенням в частині розміру аліментів не погодився відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Хомік Є.М., подав апеляційну скаргу, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 5000,00 грн щомісяця.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду є незаконним, необґрунтованим, при його складенні неповно з`ясовані обставини, які мають значення для справи.

Судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів не було враховано норми ч. 2 статті 195 СК України, оскільки відповідач має статус фізичної особи - підприємця та до нього застосовується спрощена система оподаткування, єдиний податок 2 групи по ставці 20%. У зв`язку з введенням в Україні воєнного стану та пов`язаних з ним ризиків діяльність тимчасово не здійснює, відповідно доходи на теперішній час відсутні.

Відповідач щомісячно забезпечує утримання дитини в розмірі, що в 2,5 разів перевищує гарантований державою розмір аліментів, а також регулярно бере участь у додаткових витратах пов`язаних з розвитком дитини. Тому вважає, що висновки суду в частині визначення розміру аліментів не відповідають дійсним обставинам справи.

Від ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Дербін Д.О., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивачка просила апеляційний суд залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вважає, що рішення прийнято з урахуванням норм матеріального та процесуального права, повно з`ясовані всі обставини справи, складено правильні висновки.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції сторони неодноразово намагались врегулювати питання утримання дитини мирним шляхом.

Відповідач інших осіб на утриманні не має, він працездатний, отримує дохід, стан здоров`я дозволяє працювати та сплачувати аліменти, тому сума у розмірі 5000,00 грн, яку пропонує відповідач, не покриє витрати, які здійснюються в інтересах дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Пунктом 1 частини 4 статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах , що виникають з сімейних відносин, крім, зокрема, спорів про стягнення аліментів.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 10 жовтня 2015 року позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 зареєстрували

шлюб (а.с. 14).

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 15).

24 липня 2023 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 16,16зв).

Відповідно до акту про проживання складеного 13 липня 2023 року ОСОБА_2 починаючи з травня 2023 року по сьогоднішній день фактично проживає разом зі своїм малолітнім сином ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 5).

До матеріалів справи долучено квитанції переказу Бойком Д.С. на користь ОСОБА_2 грошових коштів за період з 03.01.2024 року по 09.07.2024 року з призначенням платежів: аліменти, додаткові витрати, переказ власних коштів (а.с. 91-106).

Як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань, з 27.0.2018 року ОСОБА_1 має статус фізичної особи-підприємця, до якого застосовується спрощена система оподаткування, єдиний податок 2 групи по ставці 20% (а.с. 84).

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 10000,00 грн, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог саме в такому обсязі.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає нормам закону та обставинам справи.

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити

дійсні обставини справи.

Згідно з ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

24 липня 2023 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірваний.

Відповідно до акту про проживання, складеного 13 липня 2023 року, ОСОБА_2 , починаючи з травня 2023 року по сьогоднішній день, фактично проживає разом зі своїм малолітнім сином ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на наведене, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для визначення аліментів у твердій грошовій сумі з дня пред`явлення позову, а саме з 23 січня 2024 року, виходячи із принципу розумності та справедливості, а також з огляду на те, що батьки зобов`язані забезпечити дітям виховання, навчання, розвиток, беручи до уваги матеріальне становище дитини, стан її здоров`я, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів.

Відповідачем не наведено обставин, які не були враховані судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Щодо доводу апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів норми ч. 2 статті 195 СК України, оскільки відповідач має статус фізичної особи - підприємця та до нього застосовується спрощена система оподаткування, єдиний податок 2 групи по ставці 20%, апеляційний суд зазначає наступне.

Положеннями статті 195 СК України регулюється питання визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу).

В той час як питання визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регулюється нормами статті 184 СК України з урахуванням положень статті 182 СК України.

Тому зазначений вище довід апеляційний суд вважає помилковим та безпідставним, а отже таким, що не заслуговує на увагу.

Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи, є безпідставними, фактично зводяться до переоцінки доказів, що були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, не спростовують висновків суду першої інстанції, з якими погоджується суд апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Хомік Євгенія Михайлівна, залишити без задоволення, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: