Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 р. Справа № 597/1907/24

Заліщицький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Тренич А.Г.

за участю секретаря судового засідання Богдана В.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м.Заліщики цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс» до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

ТзОВ «Профіт Файненс» звернулось до Заліщицького районного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №008-99929-250912 від 25.09.2012 в розмірі 11350,23 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 25.09.2012 між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №008-99929-250912, на підставі якого відповідачу були надані кредитні кошти в сумі 14889,00 грн., які остання зобов`язалась повернути не пізніше 25.09.2015, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,99% річних та зі сплатою комісії в розмірі 3,49% в місяць за обслуговування кредитної заборгованості. 02.06.2020 між ПАТ «Дельта-Банк» та ТзОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» був укладений договір №2253/К про відступлення прав вимоги, на підставі якого право вимоги до відповідача перейшло до ТзОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС». У зв`язку з порушенням відповідачем порядку повернення кредитних коштів в неї утворилась заборгованість в загальній сумі 11350,23 грн, з яких: основна сума заборгованості - 4820,14 грн; заборгованість за нарахованими процентами по кредиту - 5970,12 грн; сума 3% річних від основної суми боргу за період прострочення повернення кредиту - 250,14 грн; сума 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків - 309,83 грн. Оскільки відповідач не виконує свого зобов`язання з повернення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором, а також витрати на правничу допомогу та судовий збір по справі.

Позивач не делегував свого представника в судове засідання, у позовній заяві просив розглянути справу без його участі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, подала заяву (вх. №524 від 04.02.2025), в якій позовні вимоги визнає та просить провести судовий розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив такі обставини.

25.09.2012 між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 (позичальник) був укладений Договір про надання кредиту №008-99929-250912 (далі кредитний договір).

Згідно умов вищевказаного договору кредитор надає позичальнику грошові кошти у розмірі 14889,00 грн., зі строком користування кредитом 36 місяців, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,99% на місяць та комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3,49% на місяць (п.п. 2.4 - 2.5 договору).

Позичальник ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти та комісії за користування кредитом.

Погашення кредитної заборгованості мало здійснюватися щомісячно не пізніше 25-го числа кожного місяця, шляхом зарахування суми грошових коштів у сумі 1000 грн. у відповідності до Графіку платежів на відкритий рахунок згідно п.2.7 частини 2 кредитного договору.

Згідно заяви про надання/перерахування кредитних коштів позичальник ОСОБА_1 просила здійснити надання кредитних коштів в сумі 14889 грн. шляхом безкоштовного перерахування та виплати через касу відділення УДППЗ «УКРПОШТА».

Згідно розрахункової квитанції на видачу готівки УДППЗ «УКРПОШТА» від 25.09.2012 року відповідач ОСОБА_1 отримала кошти в сумі 14889,00 грн. згідно умов кредитного договору №008-99929-250912 від 25.09.2012.

02.06.2020 між ПАТ «Дельта Банк» та ТзОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» був укладений Договір про відступлення прав вимоги №2253/К, згідно умов якого до ТзОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» перейшло право грошової вимоги заборгованості до Боржників, які зазначені в Реєстрі боржників (Додаток №1 до договору №2253/К), в тому числі і право вимоги заборгованості за Договором про надання кредиту №008-99929-250912 від 25.09.2012, укладеним із ОСОБА_1 .

На момент укладання такого договору розмір кредитної заборгованості відповідачки складав 10790,26 грн, з яких: 4820,14 грн основна заборгованість по тілу кредиту; 5970,12 грн. заборгованість за нарахованими процентами за кредитом (Додаток №1 до договору №2253/К).

Разом з тим, за період прострочення зобов`язання позивач нарахував 3% річних від основної суми боргу за період прострочення повернення кредиту в сумі 250,14 грн. за період прострочення з 02.06.2020 по 23.02.2022, та 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків в розмірі 309,83 грн. за період прострочення з 02.06.2020 по 23.02.2022.

Оскільки відповідачем не виконане грошове зобов`язання за Договором про надання кредиту №008-99929-250912 від 25.09.2012, то позивач звернувся до суду з даним позовом.

Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 Цивільного кодексу України.

Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною третьою статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч.2 ст.639 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України).

Згідно з ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За матеріалами справи судом встановлено, що між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання кредиту №008-99929-250912 від 25.09.2012, на підставі якого відповідачем були отримані кредитні кошти в розмірі 14889,00 грн., які вона зобов`язувалася повернути зі сплатою процентів за кожен день користування кредитом, але в порушення умов договору не зробила цього.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у кредитному договорі №008-99929-250912 від 25.09.2012 і вона користувалася кредитними коштами. Також по обставинах спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачем допущене порушення зобов`язання в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого за нею обчислюється заборгованість за вищевказаним кредитним договором №008-99929-250912 від 25.09.2012.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем, відповідно до умов кредитного договору №008-99929-250912 від 25.09.2012, що був укладений між первісним кредитором ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 .

Враховуючи ту обставину, що в порушення умов Договору про надання кредиту №008-99929-250912 від 25.09.2012 відповідач фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку та у строки, передбачені договором, не повернула і після відступлення права грошової вимоги не здійснювала жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора, чим порушила права кредитора, то позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в частині основного боргу в сумі 4820,14 грн. та процентів за користування кредитними коштами в сумі 5970,12 грн, всього 10790,26 грн, є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Разом з тим, за період прострочення зобов`язання позивач нарахував 3% річних від основної суми боргу за період прострочення повернення кредиту в сумі 250,14 грн за період з 02.06.2020 по 23.02.2022, та 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків в розмірі 309,83 грн за період з 02.06.2020 по 23.02.2022.

Проте позивачем не долучено до матеріалів справи відомостей про те, що відповідач ОСОБА_1 як боржник, згідно п. 3 Договору №2253/К «Про відступлення прав вимоги» повідомлена про відступлення прав вимоги, оскільки згідно ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Отже, в силу ст. 516 ЦК України, у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 3% річних від основної суми боргу за період прострочення повернення кредиту в сумі 250,14 грн. за період з 02.06.2020 по 23.02.2022, та 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків в розмірі 309,83 грн за період з 02.06.2020 по 23.02.2022, які нараховані ТзОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» слід відмовити.

Крім того, суд звертає увагу, що заявлена сума заборгованості за відсотками не нарахована первісним кредитором ПАТ «Дельта Банк», про що свідчить витяг з реєстру боржників №1 до Договору про відступлення права вимоги від 02.06.2020.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 3028 грн.

Позовні вимоги задоволено частково на загальну суму 10790,26 грн, що відповідає 95,06% від загальної ціни позову (11350,23 грн), а отже на підставі ч.ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України позивачу має бути відшкодовано за рахунок відповідача 2878 грн. 42 коп. судового збору, виходячи із наступного розрахунку: 3028 грн. * 95,06% = 2878,42 грн.

Щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн., про які заявляє позивач у позовній заяві, то слід зазначити наступне.

Верховний Суд у постанові від 17.09.2019 року у справі №810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.

Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009, справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/WestAllianceLimited» проти України» від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розміробґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Разом з тим, заявляючи вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу, позивачем не доведено належними та допустимими доказами понесення ним таких витрат, зокрема договором про надання правничої допомоги, актом виконаних робіт, і т.д., тому відповідно і підстав для стягнення цієї суми на користь позивача немає.

На підставі вищевикладеного і керуючись ст.ст.7, 9, 11-13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс» до ОСОБА_1 про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс» (місцезнаходження: м. Львів, вул. Богдана Хмельницького, 212, офіс 413, код ЄДРПОУ 43160452) заборгованість за кредитним договором №008-99929-250912 від 25.09.2012 в загальній сумі 10790,26 грн, з яких: 4820,14 грн - основна сума заборгованості по тілу кредиту; 5970,12 грн. - заборгованість за нарахованими процентами за кредитом.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс» (місцезнаходження: м. Львів, вул. Богдана Хмельницького, 212, офіс 413, код ЄДРПОУ 43160452) 2878,42 грн. понесених судових витрат на сплату судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс», місцезнаходження: м. Львів, вул. Богдана Хмельницького, 212, офіс 413, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Анна ТРЕНИЧ