ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 687/1198/24

Провадження № 22-ц/820/322/25

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 28 листопада 2024 року, суддя Борсук В.О., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У жовтні 2024 року ТОВ «Новий колектор» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 5120 грн., витрат на правничу допомогу в розмірі 4000 грн. та судового збору.

В обґрунтування позову вказало, що між ТОВ «Споживчий Центр» та ТОВ «Новий Колектор» було укладено договір факторингу №250122-2 від 25.01.2022 року, згідно з яким ТОВ «Новий Колектор» набуло право вимоги до ОСОБА_1 .

Між ТОВ «Споживчий Центр», правонаступником якого є ТОВ «Новий Колектор», та ОСОБА_1 08.03.2018 року укладено кредитний договір (оферти) №08.03.2018-000000190, шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною даного договору. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 4000 грн. строком на 14 днів за процентною ставкою у розмірі 28%.

Відповідно до заявки від 08.03.2018 року ОСОБА_1 отримав 4000 грн. Таким чином, позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Однак, в порушення умов договору, відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, в результаті чого у нього склалася заборгованість перед позивачем в розмірі 5120 грн., яка складається з 4000 грн. заборгованості за тілом кредиту та 1120 грн. заборгованості за відсотками, яку позивач просив суд стягнути з відповідача.

Крім того, позивачем у зв`язку із зверненням до суду понесено витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн. та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн., які позивач також просив стягнути з відповідача.

Рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 28.11.2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новий Колектор» заборгованість по кредитному договору №08.03.2018-000000190 від 08.03.2018 року в розмірі 5120 грн., судові витрати у вигляді 2422,40 грн. судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог, вимог щодо відшкодування витрат на професійну правничу (правову) допомогу, які не було спростовано відповідачем.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

На обґрунтування скарги апелянт наголосив на пропуску позивачем строку позовної давності щодо грошових вимог, необґрунтованого нарахування відсотків за користування кредитними коштами.

Судом також не було враховано, що відповідач є військовослужбовцем і відповідно до положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» має пільги щодо сплати відсотків, нарахованих за користування кредитними коштами.

Позивачем не надано у справі доказів оплати за договором факторингу, укладеним із попереднім кредитором, відтак до нього не перейшло право вимоги за кредитним договором.

Розгляд справи апеляційним судом проведений в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 08.03.2018 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено електронний кредитний договір (оферти) №08.03.2018-000000190.

Відповідно до умов договору та заявки від 08.03.2018 року ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 4000 грн. строком 14 календарних днів із нарахуванням відсотків у розмірі 1120 грн.

Згідно із квитанцією FONDY №84491090 від 08.03.2018 року, позичальнику на картку НОМЕР_1 видано кредитні кошти за договором від 08.03.2018 року в сумі 4000 грн.

25.01.2022 року між ТОВ «Споживчий Центр» та ТОВ «Новий Колектор» було укладено договір факторингу №250122-2, згідно з яким ТОВ «Новий Колектор» набуло право вимоги до боржника на всі суми, відступлені йому ТОВ «Споживчий Центр».

Зі змісту пунктів 2.4, 2.5 договору факторингу слідує, що право вимоги за кредитним договором вважається відступленим клієнтом факторові з моменту підписання сторонами відповідного акта приймання-передачі переліку (додаток №1). Після підписання акта приймання-передачі переліку до фактора переходять усі права та обов`язки клієнта як сторони, які виникли на підставі кредитного договору в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору.

Згідно з додатком 2 до договору факторингу №250122-2 від 25.01.2022 року переліку №1 від 25.01.2022 року ОСОБА_1 обліковується під номером 11103, право вимоги до якого перейшло від ТОВ «Споживчий Центр» до ТОВ «Новий Колектор».

ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 15.10.2024 року у нього утворилася заборгованість у розмірі 5120 грн., з яких 4000 грн. заборгованості по тілу кредиту та 1120 грн. заборгованість за відсотками.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

В силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень статті 11 Закону України від 03.09.2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» (тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №675-VIII) слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону №675-VIII).

В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону №675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Із положень пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України слідує, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

В силу частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не виконав умови укладеного з ТОВ «Споживчий центр» кредитного договору №08.03.2018-000000190 від 08.03.2018 року про надання споживчого кредиту в розмірі 4000 грн., не повернув отриману у кредит суму, не сплатив нараховані за користування кредитом відсотки.

Згідно з пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону №1357-IX від 30.03.2021 року (набрав чинності з 23.04.2021 року), військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Матеріали справи не містять доказів, що на дату укладення кредитного договору, чи то в період виконання його умов, а також станом на момент ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення на відповідача поширювалися пільги, передбачені вищезазначеною нормою, тобто, що у нього відсутній обов`язок по сплаті процентів за користування кредитом.

Посилання відповідача на те, що без доказів оплати за договором факторингу відсутній перехід права вимоги від попереднього кредитора до ТОВ «Новий колектор» колегія суддів до уваги не приймає, оскільки ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий колектор» при укладенні договору факторингу №250122-2 від 25.01.2022 року не пов`язували перехід права вимоги до позичальників саме з моментом оплати ціни вказаного договору.

Так, згідно з пунктами 2.4, 2.5 договору факторингу право вимоги за кредитним договором вважається відступленим клієнтом факторові з моменту підписання сторонами відповідного акта приймання-передачі переліку (додаток №1), після чого до фактора переходять всі права та обов`язки клієнта як сторони, які виникли на підставі кредитного договору в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору.

Долучені до позову договір факторингу №250122-2 від 25.01.2022 року та акт прийому-передачі переліку №1 від 25.01.2022 року (додаток №1) та перелік №1 (додаток №2) до договору факторингу є достатніми доказами на підтвердження у позивача прав вимоги до відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги, в тому числі щодо пропуску позивачем строку позовної давності були обґрунтовано відкинуті судом першої інстанції та повторної правової оцінки в суді апеляційної інстанції не потребують.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги слід визнати необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 28 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова