Провадження № 2/932/1277/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2025 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Куцевола В.В.

при секретарі - Рибалці В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Володимирівни про визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в якій позивачі просили суд:

-визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора: приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіної Л.Л., яка зареєструвала право власності за номером: 17725919 (з відкриттям розділу), індексний номер: 32641931 від 30.11.2016 на об`єкт житлового нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа: 65,6 кв.м., житлова площа: 34.1 кв.м., за приватним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк»;

-скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності №17725919 на об`єкт житлового нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_1 ;

-визнати право власності на об`єкт житлового нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею: 65,6 кв.м., житловою площею: 34.1 кв.м., в частках по 1/3 кожному, за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

-зобов`язати державного реєстратора: приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіну Л.Л. внести запис в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про права власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в частках по 1/3 кожному на об`єкт житлового нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею: 65,6 кв.м., житловою площею: 34.1 кв.м.;

-вирішити питання розподілу судових витрат.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивачі посилались на те, що їм на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 , яка за договором іпотеки від 24.05.2007 укладеним з ПАТ КБ «ПриватБанк» забезпечувала належне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №DNU0GA00001235 від 24.05.2007.

28.11.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. було зареєстровано право власності на вказану квартиру за ПАТ КБ «ПриватБанк» за механізмом встановленим ст.36 ЗУ «Про іпотеку» та ст.27 розділу «Застереження про задоволення прав іпотеко держателя» договору іпотеки від 24.05.2017.

З огляду на те, що проведення реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 відбулось під час дії ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а також з враховуючи відсутність факту отримання іпотекодавцями та відповідно факту направлення іпотекодержателем письмового повідомлення, за механізмом встановленим статтею 27 розділу «Застереження про задоволення прав іпотеко держателя» договору іпотеки від 24.05.2017, позивачі вважали за необхідне звернутись до суду з даним позовом.

Відповідачем АТ КБ «ПриватБанк», 10.11.2021 та 22.06.2023, було надано відзив на позовну заяву, доводи викладені в якому зводяться до незгоди з заявленими вимогами. Так, останнім зазначено, що банком було направлено на ім`я позивачів письмове повідомлення з вимогою щодо погашення заборгованості та в якому було викладено попередження відносно звернення стягнення на предмет іпотеки, яке іпотекодавцями було отримано. Також зазначено, що на спірні правовідносини не розповсюджуються заборони встановлені ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» оскільки рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно було прийнято на підставі згоди позивачів передбаченої іпотечним договором (відповідне застереження зазначено в договорі іпотеки), тобто без застосування механізму примусового задоволення вимог.

Позивачами: 29.11.2023, 18.09.2024, 11.07.2024, 17.12.2024, надано письмові пояснення в яких наведено додаткові доводи на обґрунтування заявлених позовних вимог з посиланням на судову практику.

Відповідачем - приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.В., відзиву не надано.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Єлісєєвою Т.Ю. від 02.10.2017, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 14.11.2018, за клопотанням представника ПАТ КБ «ПриватБанк» витребувано докази.

У зв`язку із звільненням судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_4 , справу було передано судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_5 , якою за ухвалою від 04.06.2019 її прийнято до свого провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У зв`язку із відстороненням судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Женеску Е.В. від здійснення правосуддя, справу було передано судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_6 , яким за ухвалою від 21.02.2020 її прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні.

У зв`язку із відстороненням судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Литвиненка І.Ю. від здійснення правосуддя, справу було передано судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Лукіновій К.С., якою за ухвалою від 01.02.2021 її прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17.05.2021, за клопотанням представника ПАТ КБ «ПриватБанк» витребувано докази.

У зв`язку із закінченням відрядження судді Лукінової К.С. до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська, справу було передано судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Куцеволу В.В., яким за ухвалою від 02.02.2022 її прийнято до свого провадження та вирішено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 11.07.2024, закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті у судовому засіданні.

У судове засідання призначене на 13.01.2025, позивачі не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

У судове засідання призначене на 13.01.2025, відповідачі не з`явилися, про причину неявки суд не повідомили.

У зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, судом встановлено, що відповідно до копії кредитного договору №DNU0GA00001235 від 24.05.2007 сторонами якого Банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , останнім отримано кредит у розмірі 68 000,00 доларів США на будівництво, зі строком повернення до 24.05.2017 та зі сплатою відсотків у розмірі та за механізмом встановленим договором.

З метою забезпечення належного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору №DNU0GA00001235, 24.05.2017, між Банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки квартири, предметом якого стала квартира АДРЕСА_1 . Згідно п. 27 вказаного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотеко держателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотеко держатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця; або продажу предмету іпотеки будь-якій особа та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст.38 ЗУ «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотеко держателю право укласти такий договір за ціною та на умовах визначених на власний розсуд іпотеко держателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця, у т.ч. отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 28.11.2016 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. зареєстровано за ПАТ КБ «ПриватБанк». Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32641931 від 30.11.2016. Підстава виникнення права власності: договір іпотеки від 24.05.2007.

Також з зазначеної довідки вбачається, що станом до 28.11.2016, право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за: ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 по 1/3 на підставі свідоцтв про право власності б/н від 23.09.2005. Вказане також підтверджується копією свідоцтва про право власності від 23.09.2005 та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8546378.

Судом було досліджено копію реєстраційної справи щодо реєстрації переходу права власності на предмет іпотеки (квартиру), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка містить відповідні повідомлення на ім`я іпотекодавців, які останніми було отримано.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено зміст договору, який становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 ЗУ «Про іпотеку»).

За приписами частини 1 статті 35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону ЗУ «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон № 800-VI) норми статті 37 Закону ЗУ «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Приписами статті 36 ЗУ «Про іпотеку» (у редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 ЗУ «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015р. N 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2016), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Відповідно до ч. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який діяв у період вчинення спірної реєстраційної дії та втратив чинність 23.04.2021, не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові № 802/1340/18-а від 20.11.2019 висловила позицію, що статті 37 та 38 Закону України «Про іпотеку» носять не договірний, а примусовий характер. Тому банки не мають права звертати стягнення на валютну іпотеку до моменту завершення мораторію.

Також до такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.05.2020 року № 644/3116/18. У вказаній постанові наголошується, що Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що квартира площею 37,10 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за АТ «КБ «Приватбанк» як забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору від 23 квітня 2008 року, укладеного в іноземній валюті. Отже, у нотаріуса були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за АТ «КБ «Приватбанк». Аналогічний висновок щодо застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 липня 2023 року у справі №759/5454/19. Підстави для відступу від цього висновку відсутні.

Відповідно висновку викладеного у постанові ВС/КЦС від 05.06.2024 прийнятій за результатами розгляду справи №336/375/22, державна реєстрація права власності закріплена законом як елемент позасудової процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому, за умови, якщо правовідносини між сторонами щодо спірного нерухомого майна мають договірний характер та таке майно не було відчужено третім особам, вимога про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно не може бути розцінена судами як неналежний спосіб захисту.

З огляду на вищевикладені норми матеріального права та висновки викладені ВС, заявлені вимоги про визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення державного реєстратора, підлягають задоволенню.

Ухвалюючи даний висновок, судом враховано, що відповідно до тверджень позивачів квартира АДРЕСА_1 використовується ними як місце постійного проживання, що також підтверджується змістом позовної заяви (адресами позивачів, які зазначені в позові) і змістом листів наявних у копії реєстраційної справи, в тому числі повідомленнями про вручення поштової кореспонденції. Доказів зворотного, в розрізі зазначеного, які б унеможливлювали застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідачем не надано.

Доводи відповідача з приводу того, що суть позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки полягає в тому, що він є лише добровільним і може бути реалізованим не інакше, ніж на підставі добровільно підписаного договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного іпотечного застереження в іпотечному договорі, а тому Закон про мораторій до цих правовідносин не підлягає застосуванню, є не спроможними оскільки протирічать правовій позиції, висловленій у вищенаведених постановах ВП/ВС.

В той же час вимоги позивачів щодо скасування запису про: реєстрацію права власності за ПАТ КБ «ПриватБанк»; визнання права власності на вищезазначену квартиру за ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ; зобов`язання державного реєстратора внести запис про право власності на квартиру за позивачами; не підлягають задоволенню, оскільки задоволення вимоги про скасування оскаржуваного рішення державного ресторатора має своїм наслідком внесення державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про речове право позивачів на спірне нерухоме майно.

Тобто, судове рішення щодо задоволення позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав є підставою для державної реєстрації права власності за позивачами, оскільки опосередковують відновлення становища, яке існувало до порушення (аналогічні висновки викладені у постанові ВП/ВС від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18).

Посилання позивачів на судову практику, в розрізі даного питання, не заслуговує на увагу, оскільки стосується інших обставин.

Виходячи з приписів ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі 644,44 грн. на рахунок кожного.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Володимирівни, про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни (з відкриттям розділу), індексний номер: 32641931 від 30.11.2016 на об`єкт нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа: 65,6 кв.м., житлова площа: 34.1 кв.м., за приватним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», на підставі якого внесено запис про право власності номер 17729519.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 644 (шістсот сорок чотири) грн. 44 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 644 (шістсот сорок чотири) грн. 44 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 644 (шістсот сорок чотири) грн. 44 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України та може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя В.В. Куцевол