Справа № 462/36/24 Головуючий у 1 інстанції: Пилип`юк Г. М.
Провадження № 22-ц/811/3128/24 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,

Суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

Секретар Іванова О.О.

З участю: представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Телішевського І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №462/36/24 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Телішевського Івана Даниловича на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 24 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради,- про визнання незаконним та скасування рішення Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування

в с т а н о в и в:

04 січня 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, про визнання незаконним та скасування рішення від 12 жовтня 2023 року про відмову у задоволенні заяви про надання дозволу на відчуження квартири АДРЕСА_1 , яке виражене письмово в листі № 260001-вих-128793 від 19 жовтня 2023 року та зобов`язати Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, належним чином розглянути та вирішити заяву про надання дозволу на відчуження квартири.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до Свідоцтва про право власності на квартиру від 12.02.2015 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності наступним особам: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . ОСОБА_2 є його матір`ю. ОСОБА_3 - його брат. ОСОБА_4 - його неповнолітня дочка, ОСОБА_5 - малолітній син його брата ОСОБА_6 . Дана квартира загальною площею 51,8 кв.м. складається з двох кімнат житловою площею 32,0 кв.м., кухні площею 4,7 кв.м. Оскільки неможливо проживати в таких умовах трьом сім`ям, то вони, як співвласники, вирішили продати дану квартиру і придбати дві інші квартири. Так як співвласниками квартири є неповнолітня і малолітня дитина, то, для її відчуження необхідний дозвіл органу опіки і піклування, яким є відповідач Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради. Тому, він, мати його дочки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , як батько сина ОСОБА_9 , подали в Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради заяву про надання дозволу на продаж квартири. Дана заява була подана ними через ЦНАП і зареєстрована 04.10.2023 року за № 3-П-52154-32-32. До заяви було долучено всі необхідні документи, які передбачені Додатком № 14 до рішення виконкому Львівської міської ради № 127 від 10.02.2023 року «Про затвердження інформаційних карток адміністративних послуг, суб`єктами надання яких є районні адміністрації». На їхнє звернення вони отримали листа Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 260001-вих-128793 від 19.10.2023 року, згідно якого Залізнична районна адміністрація, як орган опіки і піклування, повідомляє, що 12.10.2023 року органом опіки і піклування розглянуто їх звернення і прийнято рішення відмовити у задоволенні їхньої заяви, оскільки до поданого пакету документів не долучено заяви ОСОБА_10 , яка є матір`ю малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як законного представника дитини. Інших підстав для прийняття такого рішення про відмову відповідачем не зазначено. Таке рішення органу опіки та піклування не затверджене Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради, є незаконним і підлягає скасуванню. Зазначає, що мати малолітнього ОСОБА_5 не подала заяви, тому що перебуває за кордоном, а не тому, що це відповідає критеріям ч.5 ст.177 СК України. Крім цього, звертає увагу, що відповідно до ч.6 ст.177 СК України, при вчиненні одним з батьків правочинів щодо майна малолітньої дитини вважається, що він діє за згодою другого з батьків, тобто згода другого з батьків презюмується, відтак не підлягає доказуванню. Просить суд позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 24 вересня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник позивача адвокат Телішевський І.Д.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що висновки суду не відповідають обставинам справи та є помилковими, оскільки рішення Залізничної районної адміністрації, яке виражене письмово у листі від 19 жовтня 2023 року є незаконним і підлягає скасуванню. Судом не враховано, що відповідно до ч.6 ст.177 СК України, при вчиненні одним з батьків правочинів щодо майна малолітньої дитини вважається, що він діє за згодою другого з батьків, тобто згода другого з батьків презюмується, відтак не підлягає доказуванню. Звертає увагу, що норми Сімейного кодексу України мають вищу юридичну силу, ніж постанова Кабінету Міністрів України, тому норма п.66 «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини», затвердженого Постановою КМУ №866 від 24.09.2008 року не відповідає ч.6 ст.177 СК України, а тому не підлягає до застосування. Звертає увагу, що у ч.5 ст.177 СК України визначений вичерпний перелік підстав з яких орган опіки і піклування може відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини, однак мати дитини не подала заяви тому, що знаходиться за кордоном, а не тому, що це відповідає критеріям зазначеним в ч.5 ст.177 СК України.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу суду не надано, що відповідно до ч.3 ст.360 Цивільного процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Телішевського І.Д. на підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1ст.4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ч.1,3 ст.12, ч.1ст.81 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Матеріалами справи та судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на квартиру НОМЕР_1 від 12.02.2015 року «Львівський локомотивний завод» посвідчує, що квартира АДРЕСА_1 дійсно належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 - матері позивача, ОСОБА_1 -позивачу, ОСОБА_3 -брату позивача, неповнолітній ОСОБА_4 -дочці позивача, малолітньому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Квартира приватизована на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Свідоцтво про право спільної сумісної власності на квартиру видане згідно розпорядження від 27.01.2015 року за № 932 (а.с.12), що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 38078868 від 26.05.2015 року ЕЕХ 821572 (а.с.13).

Дана квартира загальною площею 51,8 кв.м складається з двох кімнат житловою площею 32,0кв.м, кухні площею 4,7 кв.м. У квартирі проживає три сім`ї, що становить значні складнощі для проживання дорослим і дітям.

Позивач по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають намір продати квартиру та придбати кожний собі для своєї сім`ї інші дві квартири, покращивши тим самим умови проживання як для себе так і для дітей.

Враховуючи те, що у квартирі є неповнолітня та малолітня дитина, які мають на праві власності свої частки, тому для відчуження квартири необхідна згода органу опіки і піклування, яким є відповідач по справі в особі Залізничної РА ЛМР.

Згідно Свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 21.08.2010 року виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану ЛМУЮ, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 315. Його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_10 (а.с.21).

Позивач ОСОБА_1 , мати його дочки ОСОБА_11 та ОСОБА_3 , як батько сина ОСОБА_9 , подали в Залізничну РА ЛМР заяву про надання дозволу на продаж квартири. Дана заява була подана ними через ЦНАП і зареєстрована 04.10.2023 року за № З-П-52154-32-32. До заяви було долучено всі необхідні документи, які передбачені Додатком №14 до рішення виконкому ЛМР №127 від 10.02.2023 р. »Про затвердження інформаційних карток адміністративних послуг, суб`єктами надання яких є районні адміністрації».

На дане звернення заявники отримали письмову відповідь Залізничної РА ЛМР у вигляді листа № 260001-вих-128793 від 19 жовтня 2023 року.

Із змісту листа встановлено, що 12 жовтня 2023 року органом опіки і піклування розглянуто звернення і прийнято рішення про відмову у задоволенні заяви, оскільки до поданого пакету документів не долучено заяви ОСОБА_10 , яка є матір`ю малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 як законного представника ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Інших підстав для відмови у листі не зазначено. Тобто даний лист є рішенням органу опіки і піклування Залізничної РА ЛМР, а не офіційним документом, що приймається місцевими радами або їх виконавчими органами в колегіальному порядку з питань, що належать до їх компетенції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до висновку, що рішення , яке оформлено листом від 19.10.2023 № 260001-вих-128793, прийняте Залізничною РА ЛМР як органом опіки та піклування є законним та обґрунтованим на момент його прийняття з відповідними посиланнями на чинне законодавство, яке регулює дані правовідносини та з врахуванням того, що необхідність заяви кожного із батьків для відчуження майна дитини прямо передбачено постановою КМУ «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» від 24.09.2008 року № 866 та рішенням ЛМР № 127 від 10.02.2023 року «Про затвердження інформаційних карток адміністративних послуг, суб`єктами надання яких є районні адміністрації», а тому відсутні підстави для скасування такого. Крім цього, не можуть бути судом взяті до уваги покликання позивача, що до заяви було долучено всі необхідні документи, які передбачені додатком № 14 до рішення виконкому Львівської міської ради №127 від 10.02.2023 року «Про затвердження інформаційних карток адміністративних послуг, суб`єктами надання яких є районні адміністрації, оскільки додаток №14 скасований на підставі рішення виконавчого комітету №1063 від 20.11.2020 року.

З висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується.

За приписами ч.2ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

За положеннями ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Колегія суддів вважає неправомірним посиланням суду на п.66 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини», затвердженого Постановою КМУ № 866 від 24 вересня 2008 року, оскільки така не відповідає ч.6ст.177 СК України, тому, відповідно до ч.7 ст.10 ЦПК України суд повинен застосувати норми правового акта вищої юридичної сили.

Враховуючи те, що норми Сімейного кодексу України мають вищу юридичну силу в порівнянні із постановою КМ України, відтак суду відповідно до ч.7 ст.10 ЦПК України слід було застосувати норми правового акта вищої юридичної сили, а саме ч.6 ст.177 СК України

Відповідно до ч.6ст.177 СК України при вчиненні одним з батьків правочинів щодо майна малолітньої дитини вважається, що він діє за згодою другого з батьків. Другий з батьків має право звернутися до суду з вимогою про визнання правочину недійсним як укладеного без його згоди, якщо цей правочин виходить за межі дрібного побутового.

Посилання суду першої інстанції на ч.5ст.177 СК України не відповідає критеріям зазначеним у даній статті.

Судом першої інстанції безпідставно зазначено в оскаржуваному рішенні, що Додаток №14 до рішення виконкому ЛМР №127 від 10.02.2023 року «Про затвердження інформаційних карток адміністративних послуг, суб`єктами надання яких є районі адміністрації скасований згідно рішення виконкому від 20.11.2020 року № 1063. Зазначений додаток є чинним та рішення виконавчого комітету ЛМР №127 від 10.02.2023 року розміщене на офіційній сторінці ЛМР як дійсне. Крім того, рішенням виконкому від 20.11.2020 року № 1063 не могло бути скасовано Додаток №14 до рішення виконкому ЛМР №127 від 10.02.2023 року, виходячи з хронології прийнятих рішень. Як вбачається з рішення виконкому від 20.11.2020 року №1063 цим рішенням було скасовано додаток №14 до рішення виконкому від 09.02.2018 №120 «Про затвердження інформаційних карток адміністративних послуг, суб`єктами надання яких є районні адміністрації», а не додаток №14 до рішення виконкому ЛМР №127 від 10.02.2023 року. Крім того, рішенням виконкому ЛМР №127 від 10.02.2023 року визнано таким, що втратило чинність рішення виконавчого комітету ЛМР від 20.11.2020 року №1063, а не навпаки.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що рішення Залізничної районної адміністрації ЛМР, викладене у вільній формі в листі № 260001-вих-128793 від 19 жовтня 2023 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про надання дозволу на відчуження квартири є незаконним. Залізничній РА як колегіальному органу та як органу опіки та піклування при вирішенні зазначеної заяви слід прийняти офіційне рішення про затвердження висновків органу опіки та піклування з приводу зазначеного питання.

Відповідно до ч.1 п.п.3,4 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є п.3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; п.4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

ЄСПЛ прописав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», рішення від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч.1 п.п.3,4; 383; 384; 389-391 ЦПК України,-суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Телішевського Івана Даниловича задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 24 вересня 2024 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування, яке оформлене листом № 260001-вих-128793 від 19 жовтня 2023 року про відмову у задоволенні заяви про надання дозволу на відчуження квартири АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради як орган опіки та піклування належним чином розглянути та вирішити заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на відчуження квартири.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 29 січня 2025 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк