Справа № 148/1853/24
Провадження № 22-ц/801/356/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Штифурко Л. А.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 рокуСправа № 148/1853/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів: Матківської М. В., Сала Т. Б.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК»,

відповідач (особа, яка подала апеляційну скаргу), ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 25 листопада 2024 року, ухвалене у складі судді Штифурко Л. А. в м. Тульчин, дата складення повного тексту рішення 09 грудня 2024 року, -

встановив:

В серпні 2024 року позивач АТ «ТАСКОМБАНК» звернулося до Тульчинського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15 липня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (надалі ТОВ «ФК «ЦФК») та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № , відповідно до умов якого позичальниці надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 112 350 грн, строк користування 48 місяців, річні проценти 0,01 % від суми боргу за договором, щомісячні проценти 2,49 % від суми кредиту.

Позичальник підтвердила, що ознайомлена з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту. Відповідно до п. 1.4 кредитного договору, підписавши договір, позичальник доручає кредитодавцю виплатити за рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів за наступними реквізитами (всього 1 платіж). Окрім того, за рахунок кредитних коштів було сплачено первісні відсотки в розмірі 5 350 грн.

18 липня 2022 року права вимоги за вищевказаним кредитним договором були відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору факторингу № 01/09/2021. Відповідно до умов цього Договору та Витягу з Реєстру прав вимоги до Договору факторингу позивач є новим кредитором відповідача за кредитним договором з усіма наступними додатками та змінами. Факт передачі права вимоги за вказаним вище договором, а також відповідний розмір зобов`язання, що існував на момент передачі підтверджується Реєстром прав вимоги до Договору факторингу, Випискою та Розрахунком заборгованості, доданими до позовної заяви. Дана інформація є відомою боржнику.

Відповідачка умови кредитного договору не виконувала, кредитні кошти у встановлені договором (Графіком погашення кредиту) строки не повернула. Неодноразовими телефонними повідомленнями відповідачку було сповіщено про наявність заборгованості за кредитом та про необхідність її погашення у стислі терміни.

06 травня 2024 відповідачці надіслано повідомлення - вимогу про дострокову сплату заборгованості за кредитним договором, однак зазначена вимога нею не виконана. Як наслідок, станом на 29 липня 2024 року, заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 90 735,72 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 86 583,46 грн; заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена) 1,10 грн.; заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) 4151,16 грн.

Відтак позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № 744590076 від 15 липня 2022 року в розмірі 90 735,72 грн.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 25 листопада 2024 року позов задоволено:

- стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК" заборгованість за кредитним договором № від 15 липня 2022 року в розмірі 90 735,72 грн. (дев`яносто тисяч сімсот тридцять п`ять гривень сімдесят дві копійки), з яких: 86 583,46 грн - заборгованість за тілом кредиту; 1,10 грн - заборгованість за річними процентами, 4 151,16 грн - заборгованість за щомісячними процентами;

стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК" витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028 грн (три тисячі двадцять вісім гривень).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції послався на те, що кредитний договір № від 15 липня 2022 року підписаний ОСОБА_1 та представником ТОВ ФК «ЦФР» особисто, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Вказаний кредитний договір містить персональні дані відповідачки, зокрема, її паспортні дані, ідентифікаційний код, номер мобільного телефону, а також номера рахунків, на які перераховуватимуться грошові кошти, реквізити яких надано ОСОБА_1 . Також в кредитному договорі визначено розмір кредиту, порядок та умови надання і повернення грошових коштів, розмір процентів. предмет, порядок та умови надання та повернення кредитних коштів. Кредитор свої зобов`язання виконав та надав грошові кошти позичальнику, натомість відповідачка не виконала взятих на себе зобов`язань по погашенню боргу за кредитним договором, що призвело до виникнення в неї простроченої заборгованості перед кредитором. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки АТ «ТАСКОМБАНК», ні на рахунки первісного кредитора.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 22 грудня 2024 року засобами поштового зв`язку подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволення позовних вимог. Основними доводами апеляційної скарги є те, що договір відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01 вересня 2021 року було укладено позивачем у році, що передував укладенню кредитного договору (15 липня 2022 року) відповідачкою, що свідчить про недоведеність переходу ще тоді неіснуючих прав до позивача. Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч. 3 ст. 656 ЦК України) (п. 62 постанови ВПВС від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16).

Відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суд від 21 січня 2019 року у справі № 909/1411/13 від 13 жовтня 2021 року у справі № 910/11177/20).

Зауважує, що в пункті п. 2.7 кредитного договору № від 15 липня 2022 року зазначено «Позичальник згоден з тим, що кредитодавець має право відступити право вимоги за цим договором новому кредитору або залучити колекторську компанію, до врегулювання простроченої заборгованості позичальника, та зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги, за цим договором, новому кредитору або залучення колекторської компанії до врегулювання простроченої заборгованості повідомити позичальника у спосіб, визначений ч. 1 ст. 25 Закону України «Про споживче кредитування» та з урахуванням п. 8.2 Умов отримання фінансових кредитів ТОВ ФК «ЦФР». Однак вона не була повідомлена про зміну кредитора.

02 січня 2025 року через систему «Електронний суд» АТ «ТАСКОМБАНК» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вказаним вимогам.

По справі встановлено наступне:

- 15липня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «ФК «ЦФР» з заявою-анкетою на отримання кредиту та інших послуг в ТОВ «ФК «ЦФР», яка підписана нею власноручним підписом, про що свідчить її копія (а.с. 11);

- 15 липня 2022 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «ЦФР» укладено Кредитний договір № , про що свідчить копія даного договору. Даний договір підписаний власноручним підписом ОСОБА_1 . За умовами кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Сума кредиту 112 350 грн., строк на який надається кредит 48 місяців. Початковий процент при надані кредиту 5% від суми кредиту в розмірі 5 350 грн., щомісячні проценти 2,49 % від суми кредиту, річні проценти - 0,01 % від суми боргу за договором (а.с. 4-8);

- відповідно до копії паспорту кредиту від TOB «ФК «ЦФР» №75900767 від 15.07.2022, який також містить особистий підпис відповідачки, позичальнику було надано грошові кошти в сумі 112 350 грн. строком користування 48 місяців зі сплатою річних процентів 0,01 % від суми боргу за договором та щомісячних процентів 2.49 % від суми кредиту, проценти при наданні кредиту 5 % від суми кредиту, що становить 5 350 грн. В даному паспорті кредиту погоджено графік платежів та орієнтована загальна вартість кредиту, з урахуванням суми кредиту та відсотків за користування кредитом (а.с. 9-10);

- TOB «ФК «ЦФР» свої зобов`язання перед нею за кредитним договором № від 15 липня 2022 виконало та надало їй кредит в загальній сумі 107 000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на рахунки за реквізитами, вказаними в кредитному договорі, призначення платежу: перек. коштів на пог.заборг. по КД від 18 січня 2022 року за рах. кред.кошт. з зг. КД № від 15.07.2022 та заяви ОСОБА_1 на суму 107 000 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції № І268633750 від 15 липня 2022 року (а.с. 49);

- згідно копії бухгалтерської довідки 15 липня 2022 року ОСОБА_1 було здійснено оплату початкових % в розмірі 5 350 грн (а.с. 50);

- відповідачка користувалася кредитними коштами, що підтверджується виписками по особовому рахунку ОСОБА_1 за період 15 липня 2022 року по 29 липня 2024 року (а.с. 20-48);

- 01 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» укладено договір про відступлення права вимоги №01/09/21 ( копія на а. с. 73-76);

- відповідно до копії платіжної інструкції банку № 981939504 від 18 липня 2022 року АТ «Таскомбанк» перераховано на рахунок ТОВ «ФК «ЦФР» 2 370 151,86 грн. згідно договору про відступлення прав вимоги №01/09/21 від 01.09.2021 (а.с. 18);

- відповідно до копії витягу з Реєстру прав вимоги до Договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01 вересня 2021 за 18 липня 2022 року, підписаному представниками АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», під номером 15 значиться ОСОБА_1 , кредитний договір № , дата видачі кредиту 15 липня 2022 року, сума кредиту 112 612,36 грн., з яких: 112 350 грн. сума основного боргу, 262,27 грн. сума нарахованого щомісячного проценту, 0,09 сума нарахованих процентів, дата закінчення договору 16.07.2026 р. (а. с. 17).

- згідно розрахунку заборгованості за договором № від 15.07.2022 станом на 29.07.2024 заборгованість відповідачки ОСОБА_1 становить 90 735,72 грн., з яких: 86 583,46 грн. заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. прострочена); 1,10 грн. заборгованість по відсоткам, 4 151,16 грн. (в т.ч. прострочені) - заборгованість за щомісячними відсотками (а.с. 19);

- відповідно до копії повідомлення-вимоги від 06 травня 2024 року № 178414/70, АТ «ТАСКОМБАНК» повідомив ОСОБА_1 , що в зв`язку з тривалим невиконанням нею своїх зобов`язань за кредитним договором, кредитор вимагає достроково повністю повернути кредит. Заборгованість по кредиту станом на 02.05.2024 становить 65 009,51 грн. основного боргу; 0,45 грн. строкова заборгованість за відсотками, 31 483,98 грн. простроченого боргу, 7 493,23 грн. прострочених щомісячних процентів, 2 797,52 грн. строкових щомісячних процентів. Також повідомлено, що повернення кредиту та сплата нарахованих процентів повинні бути здійснені позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення, але не пізніше 45 календарних днів з дня направлення повідомлення. У випадку непогашення заборгованості банком буде ініційовано примусове стягнення заборгованості (а.с. 51);

- направлення вказаного вище повідомлення-вимоги на адресу відповідачки підтверджується копією списку «01032.07.05.24 Київ. Терещенко-вимоги» згрупованих відправлень Укрпошта експрес (а.с. 52-53) та копією опису вкладення у цінний лист (а.с. 54).

Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статі 1048 ЦК України).

За змістом статті 526, частини 1 статті 530 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

В справі що розглядається суд першої інстанції вірно встановив, що кредитний договір підписаний ОСОБА_1 та представником ТОВ ФК«ЦФР» особисто, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину (предмет договору, порядок та умови надання і повернення кредитних коштів, також в ньому зазначено персональні дані відповідачки, зокрема, її паспортні дані, ідентифікаційний код, номер мобільного телефону, а також номера рахунків, на які перераховуватимуться грошові кошти, реквізити яких надано ОСОБА_1 .

Відповідачкою ОСОБА_1 не заперечується факт укладення кредитного договору№ від 15 липня 2022 року та виконання його умов зі сторони позикодавця ТОВ «ФК «ЦФР», а також той факт, що вона не виконує взяті на себе зобов`язання.

Оскаржуючи рішення, ухвалене у справі, відповідачка ОСОБА_1 заперечує право вимоги позивача, стверджує, що відступлення права вимоги за кредитним договором відбулося з порушенням, оскільки кредитний договір був укладений пізніше, ніж договір відступлення прав вимоги, а тому кредитор не міг відступити право майбутньої вимоги.

Оцінюючи зазначені доводи апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає таке.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Отже, перехід права вимоги до нового кредитора можливий двома способами: за договором купівлі-продажу права вимоги (цесії) та за договором факторингу.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово досліджувала питання розмежування договору цесії та договору факторингу.

Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові ВП ВС від 16.03.2021 по справі № 906/1174/18 (№ в ЄДРСР 96342866), пункт 38) навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Велика Палата Верховного Суду в постанові ВП ВС від 11.09.2018 по справі № 909/968/16 (№ в ЄДРСР 76860058), пункт 106) зазначила такі характеристики договору факторингу як правочину: «а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляд різниці між номінальної вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону № 2664-III»

Апеляційний суд зазначає, що Закон № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» втратив чинність 01.01.2024 року в зв`язку з прийняттям Закону України № 1953-IX від 14.12.2021 «Про фінансові послуги та фінансові компанії», в якому статті 6 Закону № 2664-III відповідає стаття 9 «Договір про надання фінансової послуги».

Крім того, у постанові ВП ВС від 16.03.2021 по справі № 906/1174/18 (№ в ЄДРСР 96342866), пункт 48) Велика Палата Верховного Суду додатково навела ознаки договору факторингу: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом про фінансові послуги умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.

Таким чином, договір факторингу є змішаним договором, який обов`язково поєднує у собі елементи договору позики або кредитного договору та елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги.

Виходячи з цього, правочин який не відповідає ознакам, притаманним договору факторингу, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги (подібний висновок викладений у ВП ВС від 11.09.2018 по справі № 909/968/16 (№ в ЄДРСР 76860058), пункт 106).

При цьому, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші умови договору притаманні як договору відступлення права вимоги, так і договору факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату, тобто позики або кредиту) попередньому кредитору, відсутні і підстави вважати такий правочин договором факторингу, а не договором відступлення права вимоги.

Саме до таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові ВП ВС від 08.08.2023 у справі № 910/8115/19(910/13492/21) (№ в ЄДРСР 113269741)).

В справі що розглядається позивач стверджує про укладення ним із ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» 01 вересня 2021 року договору факторингу № 01/09/21 (а. с. 73- 76), а відповідачка стверджує, що мав місце договір відступлення права вимоги (цесія).

Отже, апеляційний суд аналізує Договір факторингу № 01/09/21 від 01 вересня 2021 року, укладений між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «ТАСКОМБАНК»:

-як вбачається із суб`єктного складу договору, він укладений між ТОВ«ФК «Центр фінансових рішень» («Первісний кредитор») та АТ «ТАСКОМБАНК»(«Новий кредитор»);

-предметом договору є право за Кредитними договорами та Договорами забезпечення до них;

- метою укладення Договору є отримання Первісним кредитором від Нового кредитора грошових коштів у сумі, що дорівнює Ціні договору, а Новий кредитор набуває права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами(пункт 2.1);

- відступлення права вимоги відбувається виключно за плату;

- ціна Договору складається з: -залишку основної заборгованості за кредитом (тіло кредиту) на дату формування реєстру та передачі даних Новому кредитору; - залишок непогашених річних процентів за кредитом на дату формування реєстру та передачі даних Новому кредитору; - залишок непогашеного місячного проценту (щомісячної плати) за кредитом на дату формування реєстру та передачі Новому кредитору (пункт 4.1 Договору).

Отже, як вбачається зі змісту Договору № № 01/09/21 від 01 вересня 2021 року, в ньому відсутня така визначальна ознака договору факторингу, (яка кардинально відрізняє його від договору цесії) як надання новим кредитором фінансової послуги попередньому кредитору. Види фінансових послуг закріплені в частині 1 статті 4 Закону України № 1953-IX «Про фінансові послуги та фінансові компанії», а у відповідності до частини 2 цієї ж статті їх перелік та ознаки встановлюються виключно цим Законом, спеціальними законами та не можуть встановлюватися, змінюватися, доповнюватися іншими законами. Надання фінансових послуг, не включених до зазначеного переліку, забороняється.

За таких встановлених обставин апеляційний суд виснує, що Договір про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01 вересня 2021 року, укладений між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк», - є договором цесії, за яким відбулася заміна Первісного кредитора Новим кредитором(такий висновок співвідноситься з викладеним у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року по справі № 909/968/16 (№ в ЄДРСР 76860058), пункт 106).

Як уже зазначено вище, згідно зі статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17,відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги,що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

Отже, з огляду на те, що на момент укладення між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» Договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01 вересня 2021 року, боргові зобов`язання ОСОБА_2 за кредитним договором від 15 липня 2022 року ще не існували, тому в силу положень статті 514 ЦК України не могли бути передані новому кредитору, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

За таких обставин слід відмовити у задоволенні позову АТ «ТАСКООМБАНК», який є неналежним позивачем та не має права вимоги до відповідачки за кредитним договором № від 15 липня 2022 року.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини1 статті 374ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення та ухвалити нове.

Підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Розглядаючи справу, суд першої інстанції не визначився з природою Договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01 вересня 2021 року, що призвело до помилкового висновку про наявність у позивача права вимоги до відповідачки.

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції є таким, що постановлене без повного з`ясування обставин справи, через недоведеність обставин, які суд вважав доведеними, що призвело до невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи та невірного застосування норм матеріального права, які регулюють дані правовідносини.

Тому рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 25 листопада 2024 року підлягає скасуванню з постановленням нового: про відмову у задоволенні позову.

Вирішуючи питання судових витрат, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України та того, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, понесені нею судові витрати у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 4 623, 76 грн (а.с.154) слід стягнути із позивача, натомість витрати АТ «ТАСКОМБАНК», понесені в суді першої інстанції, слід залишити за ним.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити задовольнити.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 25 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позову Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № від 15 липня 2022 року.

Стягнути з Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» на користь ОСОБА_1 4 623,76 (чотири тисячі шістсот двадцять три гривні 76 к.) гривень понесених нею судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Позивач: Акціонерне товариство "ТАСКОМБАНК", вул. С. Петлюри, 30, м. Київ, 01032, .

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Головуюча Т. М. Шемета

Судді М. В. Матківська

Т. Б. Сало