провадження 2/287/587/25
Справа № 287/197/25
У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2025 року м. Олевськ

Суддя Олевського районного суду Житомирської області Русин М.Г., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу № 4 м. Олевськ Управління соціальної політики Коростенської районної державної адміністрації про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів),

В С Т А Н О В И В:

До Олевського районного суду Житомирської області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Відділу № 4 м. Олевськ Управління соціальної політики Коростенської районної державної адміністрації про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 30.01.2025 року справа передана судді Русину М.Г.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суддя приходить до наступних висновків.

Згідно ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

З позовної заяви вбачається, що позивачкою не дотримані норми ст.ст. 175,177 ЦПК України, а саме:

- не зазначено повністю місце проживання або перебування позивачки (номер будинку або квартири, населений пункт, район, область);

- не зазначено адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету відповідача;

- відсутні відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювались;

- відсутній попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивачка понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

- не зазначено щодо наявності у позивачки або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

- не зазначено доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою, тому позовну заяву в цій частині слід уточнити.

Слід звернути увагу, що ціна позову зазначена позивачкою у розмірі 3405,20 грн., але з матеріалів позовної заяви вбачається, що позивачка просить стягнути з відповідача безпідставно придбані гроші в сумі 2194 грн., що суперечить вимогам п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України.

Окрім цього, відповідачем у позовній заяві зазначений Відділ № 4 м. Олевськ Управління соціальної політики Коростенської районної державної адміністрації. Згідно з , який наведений у позовній заяві, з відкритими базами даних вбачається, що даний код юридичної особи належить Управлінню праці та соціального захисту Олевської районної державної адміністрації, діяльність якого на даний час припинено. Тому позивачці в цій частині позовну заяву також слід уточнити.

Також, ст. 177 ЦПК України встановлює, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» (станом на дату подання позовної заяви до суду) розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу складав 3028,00 грн.

Позивачкою заявлено позовну вимогу майнового характеру про стягнення з відповідача безпідставно придбаних грошей в сумі 2194,00 грн.

П. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється у розмірі 1 відсотка ціни позову , але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі, в тому числі з використанням платіжних систем через мережу Інтернет у режимі реального часу (частина 1 статті 6 Закону України « Про судовий збір»).

Згідно роз`яснень, наведених у пункті 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв`язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір.

Проте, у копії платіжної інстркукції № 0.0..1 від 26.11.2024 року, яка долучена позивачкою до позовної заяви, у реквізиті «Призначення платежу» зазначено: «*;101;3;22030101; Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050); ОСОБА_1 ; 26.11.22,11.2024 Житомирський окружний адміністративний суд».

Тобто, з доданої платіжної інструкції вбачається, що позивачкою сплачений судовий збір на рахунок Житомирського окружного адміністративного суду.

Враховуючи наведене, інформація, яка б надавала можливість стверджувати, що позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. за подачу позову до Олевського районного суду Житомирської області відсутня, а отже суддя дійшов висновку про те, що додане позивачем платіжне доручення не є належним доказом сплати судового збору за даною заявою.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п.36).

На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132).

Поряд із цим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року).

Таким чином, слід зазначити, що саме звернення особи до суду з заявою не спричиняє безумовне відкриття провадження у справі. Адже суддя, відкриваючи провадження, перевіряє, зокрема, чи дотрималася особа, яка подала позовну заяву, порядку здійснення права на звернення до суду. Процесуальним наслідком недотримання заявником умов реалізації права на звернення до цього суду з заявою є залишення її без руху або її повернення в разі не усунення недоліків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, суддя дійшов висновку, про залишення позовної заяви без руху із наданням строку на усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 258, 260 ЦПК України суддя,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу № 4 м. Олевськ Управління соціальної політики Коростенської районної державної адміністрації про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів) - залишити без руху.

Надати позивачці строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, роз`яснивши, що в іншому випадку позовна заява буде вважатись неподаною і буде повернута позивачці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: М. Г. Русин