Провадження № 2/727/108/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

31 січня 2025 року Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:

головуючого судді: Гавалешка П.С.,

за участі секретаря судового засідання: Макаренко Б.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Департамент надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Департамент надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька.

Позивач посилалася на те, що ОСОБА_1 , є матір?ю малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьком дитини є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким перебуває у шлюбі від 14 лютого 2021 року.

Зазначає, що відповідач ОСОБА_2 є військовослужбовцем Національної гвардії України та після початку повномасштабної війни у 2022 році внаслідок військової агресії російської федерації став на захист Батьківщини.

Станом на момент подання даної позовної заяви ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рахується безвісти зниклим за особливих обставин.

У липні 2024 року позивач звернулася до Центру надання адміністративних послуг Департаменту надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради у зв?язку з необхідністю реєстрації місця проживання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у чому їй було відмовлено - 25.07.2024 року службовою відміткою у Заяві внесено запис про відмову у проведенні реєстрації через відсутність згоди батька.

Однак згода батька не могла бути надана, оскільки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рахується безвісти зниклим, підтверджуючі документи були доведені до спеціаліста.

На теперішній момент надання згоди батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на реєстрацію місця проживання дитини є об?єктивно неможливим, оскільки він є зниклим безвісти за особливих обставин - зник на території бойових дій.

На підставі вищевикладеного позивач просила суд надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір?ю за адресою: АДРЕСА_1 , без письмової згоди батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 30.09.2024 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження.

Відповідачем відзиву на позов подано не було.

Від представника третьої особи ОСОБА_4 надійшли до суду пояснення щодо позовної заяви, в яких зазначено, що 25.07.2024 р. до Департаменту НАП міської ради звернулася ОСОБА_1 із заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини, її доньки ОСОБА_3 , 2022 року народження. Згідно зазначеної заяви реєстрація місця проживання доньки повинна була відбутися за адресою: АДРЕСА_2 . Однак, за результатами розгляду поданих документів ОСОБА_1 було відмовлено на підставі частини четвертої ст. 7 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», у зв?язку з відсутністю письмової згоди батька ОСОБА_2 . Оскільки місце проживання батьків ОСОБА_3 зареєстровано за різними адресами, згода батька на реєстрацію місця проживання дитини є обов?язковою. Зазначає, що при відсутності згоди батька на реєстрацію місця проживання дитини розв`язати ситуацію можливо лише в судовому порядку. Тому просять справу розглянути у їх відсутність за наявними в матеріалах справи документами та прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства.

Ухвалою суду від 25.11.2024 року підготовче провадження у справі було закрито.

Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала. Проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.ст. 130,131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомив.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, у поданих до суду поясненнях просила суд розглянути справу у їх відсутність.

Згідно положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступних висновків.

Зокрема, судом встановлено такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Так, судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 14 лютого 2021 року зареєстровано шлюб Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), з відповідним актовим записом № 164 (а.с. 12).

ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 . Її батьками згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 09.08.2022 року є: мати ОСОБА_1 , батько ОСОБА_2 (а.с.13).

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади № 2024/008876387 від 25.07.2024 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 10).

Головним управлінням Національної гвардії України ОСОБА_2 видано посвідчення серії НОМЕР_3 від 25.01.2018 року учасника бойових дій (а.с. 14).

Згідно витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 23.11.2023 року, відповідач ОСОБА_2 набув статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин 13.11.2023 року (а.с. 15-16).

Згідно заяви ОСОБА_1 про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Департаментом надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради було відмовлено - 25.07.2024 року у проведенні реєстрації через відсутність згоди батька (а.с. 17-18).

Згідно з ч. 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 27 Конвенції про права дитини закріплено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому, у відповідності до ч. 1 ст. 18 даної Конвенції, повинен бути забезпечений принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння.

Статтею 242 ЦК України встановлено, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та/чи неповнолітніх дітей.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання (перебування) особи - внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи.

Механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлює форми необхідних для цього документів визначає Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року № 265 (далі Порядок).

Подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування) (п.33 Порядку).

Статтею 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (справа Вайт і Кеннеді проти Німеччини (пункт 67), Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини (пункт 45).

Відповідно до ст. 3 Конвенції Про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Хабровські проти України від 17.01.2016 року Суд зазначив, що важливою метою статті 8 Конвенції є захист особи від свавільних дій з боку державних органів. Крім того, існують позитивні обов`язки, властиві ефективному "дотриманню" права на повагу до сімейного життя. В обох контекстах треба зважати на справедливий баланс, який слід зберігати між конкуруючими інтересами особи та суспільства в цілому; та в обох контекстах держава користується певною свободою розсуду.

Як встановлено судом, за відсутності письмової згоди батька на реєстрацію, позивач позбавлена можливості зареєструвати малолітню дитину.

Оскільки невизначеність реєстрації місця проживання малолітньої дитини, за фактичним місцем проживання зі своєю матір`ю суперечить її інтересам та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист, суд вважає, що позовні вимоги про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 121, 122, 133, 160 СК України, ст. 3, 4,12,13,76-83,130,131,259,263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Департамент надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька задовольнити.

Надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір?ю за адресою: АДРЕСА_1 , без письмової згоди батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя П.С. Гавалешко