Справа № 509/5787/24
30 січня 2025 року с-ще Овідіополь
Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Бочарова А.І.
при секретарі Сірман Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Овідіополь цивільну справу за позовом
Овідіопольського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),
зняття арешту з майна,-
03 жовтня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить скасувати арешти накладені державним виконавцем Овідіопольського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області у виконавчому провадженні №46626400 Постанова від 11.03.2015 року про арешт майна боржника ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та оголошення заборони на його відчуження, номер запису про обтяження: 9526067; у виконавчому провадженні №48254574 Постанова від 07.10.2015 року про арешт майна боржника ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та оголошення заборони на його відчуження, номер запису про обтяження: 11520033; у виконавчому провадженні №51587271 Постанова від 15.07.2016 року про арешт майна боржника ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та оголошення заборони на його відчуження; у виконавчому провадженні №68446937 Постанова від 01.02.2022 року про арешт майна боржника ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та оголошення заборони на його відчуження, з виключенням з реєстру боржників померлого боржника ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
В обґрунтування позову позивач зазначає, що вона є спадкоємицею за законом померлого її чоловіка боржника ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 лютого 2024 року, встановлено факт що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з жовтня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 .
Після смерті чоловіка позивачка звернулася до приватного нотаріуса із заявою про відкриття спадщини. Будь-яких спадкоємців або осіб які б заявили про себе на вступ у спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_2 станом на теперішній час не має. Що також підтверджується листом приватного виконавця від 17.09.2024р. №524/02-14. Таким чином спору між спадкоємцями про право на спадкове майно не має. Також приватним нотаріусом повідомлено що з часу відкриття спадкової справи померлого ОСОБА_2 кредиторських запитів та претензій щодо майна померлого на адресу нотаріуса не надходило. Так як виконавчі провадження було закінчено а матеріали проваджень знищено як архівні матеріали, то позивач вважає що питання щодо скасування постанов виконавчої служби про накладення арештів можливо вирішити лише в судовому порядку, про що також повідомлено Овідіопольським ВДВС у відповідь на заяву адвоката М.Боднара.
Позивач та представник позивача, адвокат М.Боднар в судове засідання не з`явилися, але надали до суду заяву про підтримання позову та розгляд справи за їх відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечували.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомлено.
Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст.280 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного про дату, час та місце судового засідання належним чином і не з`явився в судове засідання без поважних і без повідомлення причин, не подавши відзив на позов, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача, який не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.281 ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України: кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України: кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України: кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України: способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: … 3) припинення дії, яка порушує право…
Згідно ст.41 Конституції України,кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Судом встановлено, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 лютого 2024 року, встановлено факт що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з жовтня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 . Отже позивач ОСОБА_1 є спадкоємицею за законом померлого боржника ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час оформлення видачі свідоцтва на спадщину після смерті боржника ОСОБА_2 , виявлено що на спадковому будинку АДРЕСА_2 , накладено арешти на будинок в рамках виконавчих проваджень ВП №46626400 , ВП №48254574 , ВП №51587240 , ВП №51587271 , ВП №68446937 та померлий боржник ОСОБА_2 знаходиться в реєстрі боржників, внаслідок чого нотаріус не може видати свідоцтво, а позивачка не може оформити право власності на спадкове майно.
Будь-яких доказів або обставин про те що на даний час існує потреба в арешті майна померлого боржника у відповіді на запит не зазначено.
Також зазначено у відповіді що виконавчі провадження завершені згідно п.3 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», що не передбачає виключення боржника з реєстру боржників та скасування заходів примусового характеру а саме зняття арештів. Відомості про боржника підлягають виключенню з Єдиного реєстру боржників та зняття арештів накладених на майно підлягають скасування на підставі судового рішення. Запропоновано звернутися до суду.
Відомості по арештам вбачаються із інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копія якої додається до позову.
Зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні яке є закрито - не передбачено. Згідно ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Відповідно до роз`яснень пункту 2 Постанови №5 Пленуму ВССУ, зазначено що «позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно)».
Позивач як єдиний спадкоємець померлого спадкодавця відповідно до вимог ст.ст.1222, 1223, 1268,1269,1297 ЦК України, володіє спадковим майном на законній підставі.
Відповідно до ч. 3, ст. 1296, Цивільного кодексу України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з частинами третьою п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» вразі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу Державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу Державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених із боржника (в тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку зі значним ступенем його зношення, пошкодження; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів із дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного в частині шостій статті 61 цього закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 12 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Відповідно до ч.5 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», у випадках завершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.
Приписами ст.182 ЦК України передбачено, що обмеження прав власності на нерухомі речі, їх припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до вимог ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» підставою для реєстрації припинення обмежень прав власності та інших речових прав на нерухомі речі є, зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно і обмежень цих прав, що набрали законної сили.
Із наведених норми вбачається, що зняття арешту з майна на підставі постанов начальника Овідіопольського відділу Державної виконавчої служби може бути здійснено лише в разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках виключно на підставі рішення суду.
Статтями 316-320,321,328 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава - не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із Закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахування принципів ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст.41 Конституції України).
Згідно положень ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивач не маючи жодних зобов`язань незаконно обмежений у своєму праві власності володіти, користуватися, розпоряджатися, належним йому майном, а тому позов обґрунтований і підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 3-7, 10-13, 18, 76-83, 95, 258, 259, 263-268, 272-273, 280, 281 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 316-321, 328, 386-393, 722 ЦК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Овідіопольського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про зняття арешту з майна задовольнити.
Скасувати арешти нерухомого майна будинку АДРЕСА_2 , шляхом скасування постанов державного виконавця Овідіопольського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області про накладення арештів у:
виконавчому провадженні №46626400 Постанова від 11.03.2015 року про арешт майна боржника ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та оголошення заборони на його відчуження, номер запису про обтяження: 9526067;
виконавчому провадженні №48254574 Постанова від 07.10.2015 року про арешт майна боржника ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та оголошення заборони на його відчуження, номер запису про обтяження: 11520033;
виконавчому провадженні №51587271 Постанова від 15.07.2016 року про арешт майна боржника ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та оголошення заборони на його відчуження;
виконавчому провадженні №68446937 Постанова від 01.02.2022 року про арешт майна боржника ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та оголошення заборони на його відчуження, з виключенням з реєстру боржників померлого боржника ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі якщо повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, строк на подання заяви про його перегляд може бути поновлено, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: А.І. Бочаров