Провадження №: 2/755/3385/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Мартюк К.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» (далі - ТОВ «ФК «Суперіум») звернулося до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за договором про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування від 20 серпня 2020 року № 0 в загальному розмірі 19 132,64 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 10 656,21 грн, заборгованість за процентами - 8 476,43 грн, та судові витрати у сумі

2 422,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20 серпня 2020 року між Акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 укладено договір-анкету про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування № 0.

При цьому, 23 січня 2024 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Суперіум» було укладено договір факторингу № 254, відповідно до якого АТ «УкрСиббанк» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Суперіум» прийняло всі права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами.

Згідно реєстру боржників за договором факторингу загальна заборгованість ОСОБА_1 становить 19 132,64 грн, з яких: 10 656,21 грн - заборгованість за кредитом; 8 476,43 грн - заборгованість за процентами за користування грошовими коштами.

Враховуючи вищезазначене, позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача 19 132,64 гривень та судові витрати.

Разом з позовом від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності його представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

У встановлений судом строк відповідач ОСОБА_2 відзив на позов не подала. Конверт з ухвалою про відкриття провадження, що направлявся за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача, повернувся до суду не врученим з відміткою оператора поштового зв`язку про причини повернення: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня

2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до АТ «УкрСиббанк» з анкетою-заявою на надання споживчого кредиту, у якій просила надати споживчий кредит на наступних умовах: строк дії ліміту кредитування - 24 місяці, сума кредитного ліміту - 3 000,00 грн. Також анкета-заява містить персональні дані відповідача, відомості про склад сім`ї, інформацію про середньомісячний дохід.

На підставі вказаної анкети-заяви 20 серпня 2020 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір-анкету про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) № 0.

Відповідно до пунктів 1.1-1.2 Договору банк на підставі наданих клієнтом відповідно до вимог законодавства України документів відкриває клієнту та обслуговує на умовах тарифного плану «Картка з лімітом «Шоппінг картка 55grace», розміщеного на сайті www.my.ukrsibbank.com й на інформаційних стендах у приміщеннях установ банку, поточний рахунок, який обслуговується згідно цього договору-анкети та Правил договірних (поточних) рахунків, опублікованих у газеті «Урядовий кур`єр» від 09 червня 2017 року № 105 та розміщених на сайті www.my.ukrsibbank.com та/або на інформаційних стендах у приміщеннях установ банку, а саме поточний рахунок № НОМЕР_1 у національній валюті України. Сторони домовились, що цей договір-анкета містить заяву Клієнта на відкриття карткового рахунку і подання окремої заяви не вимагається. Банк встановлює ліміт овердрафту (надає кредит) на картковий рахунок клієнта, а клієнт зобов`язується повернути використану суму кредиту та сплачувати плату за кредит на умовах, визначених цим договором-анкетою та Правилами.

Згідно пункту 1.4 Договору-анкети Правила після підписання сторонами Договору-анкети стають його невід`ємною частиною. Підписуючи договір-анкету сторони підтверджують, що досягли згоди за усіма істотними умовами договору, які викладені у цьому договорі та Правилах. Підписи сторін під цим договором вважаються одночасно підписами під Правилами, при цьому, після підписання сторонами цього договору, Правила не підлягають додатковому підписанню сторонами і вступають в силу для сторін одночасно із підписанням цього договору-анкети.

Сторони погодили такі умови кредитування: ліміт кредитування - 3 000,00 грн, строк дії ліміту по 05 вересня 2022 року (пункт 2.1.1), процентна ставка - 55 % річних, пільговий період для погашення заборгованості - до 56 днів, орієнтовна загальна вартість ліміту кредитування: розрахунок карткою в терміналі - 50 000,00 грн, мінімальна сума поповнення карткового рахунку - 3 230,00 грн, орієнтовна загальна вартість ліміту кредитування - 77 520,00 грн, орієнтовна реальна річна процентна ставка

- 55 % річних.

Пунктом 2.2 Договору-анкети визначені умови кредитування за умови застосування продукту «кредит «плати частинами»: сума - до розміру доступного ліміту, строк надання - до 24 місяців, процентна ставка - 0,001 % річних, комісія за управління кредитом - до 5 %, максимальна сума платежу - до 4 584,00 грн на місяць, проценти за користування - до 1 грн на місяць, комісія за управління кредитом - до 2 500,00 грн, орієнтовна реальна річна процентна ставка - до 60 %, орієнтовна загальна вартість кредиту - до 110 001,00 грн.

Клієнт зобов`язується здійснювати поповнення карткового рахунку відповідно до умов визначених у правилах. Дата розрахунку мінімальної суми поповнення карткового рахунку - 10 число кожного місяця. Дата платежу - 5 число кожного місяця (пункт 2.4, 2.5).

Також у пункті 2.8 сторони погодили, що клієнт доручає банку здійснювати договірне списання коштів з карткового рахунку клієнта для погашення строкової та простроченої заборгованості за договором, з усіх рахунків клієнта, відкритих у банку, в тому числі тих, що будуть відкриті у майбутньому, - для погашення простроченої заборгованості за кредитом відповідно до договору.

Підписанням цього договору-анкети клієнт засвідчує, що він особисто ознайомлений з Правилами та Тарифами, які розміщені для ознайомлення на сайті www.my.ukrsibbank.com, він ознайомлений та погоджується з умовами усіх додатків до договору-анкети, в тому числі з тарифами банку.

Паспорт споживчого кредиту до договору до матеріалів справи не долучено.

Анкета-заява від 20 серпня 2020 року та договір-анкета від 20 серпня 2020 року № 0 містять особистий підпис відповідача ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

За змістом частин першої та другої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із дослідженого судом договору-анкети від 20 серпня 2020 року встановлено, що сторони погодили всі істотні умови договору, передбачені статтею 1054 ЦК України, отже, судом встановлено, що укладений між сторонами договір-анкета від 20 серпня 2020 року відповідає вимогам Закону та є обов`язковим до виконання.

Відповідачем ОСОБА_1 не спростовано факту укладення договору-анкети від 20 серпня 2020 року, не надано заперечень щодо погоджених умов кредитування.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України).

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ «ФК «Суперіум» зазначає, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконала, у зв`язку із чим АТ «УкрСиббанк», на підставі договору факторингу від 23 січня 2024 року № 254, відступило ТОВ «ФК «Суперіум» права вимоги до боржника ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України).

За нормою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Згідно із статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Однак, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від

23 вересня 2015 року у справі № 6-979ц15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку щодо погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

З матеріалів справи судом встановлено таке.

23 січня 2024 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Суперіум» укладено Договір факторингу № 254.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 Договору, клієнт відступає фактору, а фактор зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Права вимоги відступаються (передаються) у розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, що передбачені умовами Первинних договорів та визначені у реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді.

Право власності на права вимоги вважається таким, що перейшло від клієнта фактору, та право вимагати від боржників виконання всіх зобов`язань в межах відступлених прав вимог у фактора виникає з моменту підписання Акту приймання-передачі прав вимог (пункт 4.1 договору факторингу).

Згідно пункту 3.3 договору факторингу, Акт приймання-передачі прав вимоги підписується сторонами у день підписання даного договору, але виключно після надходження на рахунок клієнта суми фінансування, що згідно пункту 3.1 договору складає 2 251 106,70 грн.

До договору факторингу від 23 січня 2024 року № 254 долучено платіжну інструкцію від

23 січня 2024 року № 192 про сплату ТОВ «ФК «Суперіум» на рахунок АТ «УкрСиббанк» коштів у сумі 2 251 125,18 грн з призначення платежу: «оплата згідно договору факторингу № 254 від

23.01.2024 р. Без ПДВ».

Однак, до матеріалів справи не долучено копії відповідного Акту приймання-передачі прав вимоги за договором факторингу від 23 січня 2024 року № 254.

Згідно Реєстру боржників до Договору факторингу від 23 січня 2024 року № 254 АТ «УкрСиббанк» передав, а ТОВ «ФК «Суперіум» прийняв право вимоги по кредитному договору від

21 серпня 2020 року № 0 де боржником виступає ОСОБА_1 , загальна сума боргу становить 19 132,64 грн, яка складається із: заборгованість за основним боргом - 10 656,2130 грн; заборгованість за відсотками - 8 476,43 грн.

03 червня 2024 року ТОВ «ФК «Суперіум» надіслало на адресу відповідача вимогу № 11-11 про усунення порушень основного зобов`язання, яка, водночас, містила інформацію про відступлення прав вимоги за договором факторингу від 23 січня 2024 року № 254, відповідно до якої ТОВ «ФК «Суперіум» вимагало погасити наявну заборгованість у сумі 19 132,64 грн протягом 30 днів з моменту отримання цієї вимоги, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних дні в з моменту надсилання цієї вимоги.

Доказів направлення вказаної вимоги відповідачеві матеріали справи не містять.

Також, на обґрунтування суми заборгованості позивач зазначає, що на підставі договору факторингу від 23 січня 2024 року № 254 ТОВ «ФК «Суперіум» набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 на суму 19 132,64 грн, з яких: заборгованість за основним боргом - 10 656,21 грн, заборгованість за відсотками - 8 476,43 грн.

Детального розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 20 серпня 2020 року № 0 до матеріалів справи не долучено.

Як уже зазначалося раніше, судом встановлено, що між ОСОБА_1 та АТ «УкрСиббанк», правонаступником якого на підставі договору факторингу від 23 січня 2024 року № 254 є ТОВ «ФК «Суперіум», укладено кредитний договір від 20 серпня 2020 року № 0.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Позивач зазначає, що внаслідок порушення ОСОБА_1 умов кредитного договору від

20 серпня 2020 року № 0 виникла заборгованість у розмірі 19 132,64 грн, що складається із заборгованості за основним боргом у розмірі 10 656,21 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 8 476,43 грн.

Однак, суд також враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаним положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року

№ 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, позивачем не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що відповідачу по справі ОСОБА_1 згідно договору-анкети від 20 серпня 2020 року № 0, укладеного з АТ «УкрСиббанк», перераховано грошові кошти (встановлено кредитний ліміт) у розмірах, які зазначені позивачем по справі. Також позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт використання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів чи порушення грошових зобов`язань перед кредитором.

Також до матеріалів справи не долучено обґрунтованого розрахунку заборгованості відповідача ОСОБА_1 як за тілом кредиту (основним зобов`язанням) так і за відсотками за користування кредитними коштами.

Отже, позивачем ТОВ «ФК «Суперіум» не надано доказів на підтвердження надання кредитних коштів відповідачу ОСОБА_1 .

За вказаних обставин суд позбавлений можливості перевірити наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором-анкетою від 20 серпня 2020 року № 0, укладеним між ОСОБА_1 та АТ «УкрСиббанк».

У свою чергу, слід зазначити, що обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до вимог частини третьої, четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті

79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Частинами першої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. При цьому, позивачем заявлено клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, за відсутності представника позивача.

Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року по справі 755/18920/18.

За вказаних обставин, а саме у зв`язку з недоведенням позивачем факту надання кредитних коштів з метою доведення виконання умов вищенаведеного договору, а також фактичного користування відповідачем кредитними коштами, підстави для стягнення на користь позивача заборгованості у заявленому в позові розмірі відсутні.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що позивачем також не долучено до матеріалів справи відповідного акту приймання-передачі реєстру боржників за договором факторингу від 23 січня 2024 року № 254.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з недоведеністю заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судові витрати, а саме витрати на оплату судового збору, підтверджено платіжною інструкцією від 18 вересня 2024 року № 611 про оплату судового збору на суму 2 422,40 грн.

Згідно із пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України у зв`язку відмовою у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 512, 514, 517, 526, 549, 610, 611, 615, 629, 1054, 1081, 1082 ЦК України, статтями 12, 13, 49, 81, 89 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум», ідентифікаційний код юридичної особи в адреса місцезнаходження: узвіз Вознесенський, буд. 23-А, прим. № 35, м. Київ, 04053.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне рішення суду виготовлено 04 лютого 2025 року.

Суддя О.О. Хромова