ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1393/25 Справа № 194/1634/23 Суддя у 1-й інстанції - Корягін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Гвоздєва М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бакумова Олексія Сергійовича на ухвалу Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2024 року у справі за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Бакумова Олексія Сергійовича про перегляд рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 01 липня 2024 року у зв`язку з нововиявленими обставинами у цивільній справі №194/1634/23 за позовом ОСОБА_1 до Тернівської міської ради Дніпропетровської області, третя особа: приватний нотаріус Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ізюмська Аліна Вікторівна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 01 липня 2024 року в задоволені позову представника позивача адвоката Бакумова О.С. в інтересах ОСОБА_1 до Тернівської міської ради Дніпропетровської області, третя особа: приватний нотаріус Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ізюмська А.В., про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, - відмовлено (а.с. 68-72).

У вересні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Бакумов О.С. звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 01 липня 2024 року у зв`язку з нововиявленими обставинами, в якій просив скасувати рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 01 липня 2024 року за позовною заявою представника позивача адвоката Бакумова О.С. в інтересах ОСОБА_1 до Тернівської міської ради Дніпропетровської області, третя особа: приватний нотаріус Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ізюмська А.В., про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, та справу призначити до нового розгляду (а.с. 75-76).

В обґрунтування заяви заявник зазначив про те, що 01 липня 2024 року Тернівським міським судом Дніпропетровської області по справі №194/1634/23 винесено рішення, яким відмовлено в задоволені позову представника позивача адвоката Бакумова О.С. в інтересах ОСОБА_1 до Тернівської міської ради Дніпропетровської області, третя особа: приватний нотаріус Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ізюмська А.В., про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Після ухвалення рішення та набрання ним чинності, представнику заявника стали відомі обставини, які є істотними для справи і які не були і не могли бути йому відомі під час розгляду справи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 .

Єдиним спадкоємцем померлої є ОСОБА_1 та на її ім`я складено заповіт, інших спадкоємців за заповітом чи за законом не має.

ОСОБА_1 звернулася до Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області вчасно, до спливу шестимісячного строку після смерті ОСОБА_2 , що підтверджується копіями платіжних доручень від 08 лютого 2022 року про сплату платних послуг Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 мешкала в м. Донецьк та мала певні труднощі з виїздом у зв`язку з початком бойових дій на території України, вона не мала можливості потім звернутися до нотаріуса.

Пізніше вона приїхала до м. Павлоград Дніпропетровської області та звернулася до приватного нотаріуса Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ізюмської А.В., яка постановою від 06 жовтня 2023 року відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_2 , що остання в установлений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини не подала.

На момент подання до суду позовної заяви доказів про звернення ОСОБА_1 до нотаріуса не було.

Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2024 року відмовлено в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Бакумова О.С. про перегляд рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 01 липня 2024 року у зв`язку з нововиявленими обставинами у цивільній справі №194/1634/23 та залишено судове рішення в силі (а.с. 98-101).

Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Бакумов О.С. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву про перегляд заочного рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 01 липня 2024 року за нововиявленими обставинами задовольнити (а.с. 104-106, 124-127).

Тернівська міська рада Дніпропетровської області не скористалась своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, постановляючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається заявник у поданій заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами - не являються нововиявленими і не можуть бути підставою для перегляду судового рішення, оскільки вони були відомі заявнику на час розгляду справи і могли бути предметом судового розгляду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Пунктом 1 частини 2 ст. 423 ЦПК України визначено, що підставами для перегляду рішення, постанови або ухвали суду за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

За змістом наведеної норми процесуального права, до нововиявлених обставин належать матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору.

Необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Тобто, за своєю юридичною природою нововиявлені обставини є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які покладено в основу судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у Постанові від 06 лютого 2018 року №816/4947/14, Постанові від 13 лютого 2018 року №815/756/14, Постанові від 06 березня 2018 року у справі №484/2634/14-а та Постанові від 14 травня 2019 року у справі №826/14797/15.

До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України є те, що зазначені обставини є істотними та існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Перший критерій для віднесення обставин до категорій нововиявлених для суду становить істотність цих обставин для вирішення справи.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Другий критерій для віднесення обставин до категорії нововиявлених для суду становить доведеність того, що такі обставини не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі "Желтяков проти України" ("Zheltyakov v. Ukraine", заява № 4994/04, § 42-43)).

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, які існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Тобто, нововиявленою може бути визнана лише та обставина, яка існувала в об`єктивній дійсності на момент ухвалення рішення, проте не була відома заявнику, а підставою перегляду є наявність обставини, що може істотно вплинути на вирішення справи. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи.

Не вважаються нововиявленими обставинами нові докази, які виявлені після постановлення рішення суду, а також правова позиція суду в інших подібних справах. Вказане узгоджується зі правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі №541/2460/16-ц.

Процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції, положенням законодавства України та мають бути збалансовані з ефективністю правового захисту і обов`язковістю остаточних рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Із пунктів 27, 28 рішення Європейського Суду з прав людини від 18 листопада 2004 року у справі №69529/01 "Праведная проти Росії" (Pravednaya v. Russia) та пункту 46 рішення Європейського Суду з прав людини від 06 грудня 2005 року у справі №19960/04 "Попов проти Молдови" (Popov v. Moldova) вбачається, що процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду справи. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який вимагає, щоб коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, можливий у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження лише у разі необхідності виправлення суттєвих помилок правосуддя, коли така процедура застосовується у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Принцип юридичної визначеності передбачає повагу до остаточності судових рішень та полягає у тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру, (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України»).

Як вбачається із матеріалів справи, обґрунтовуючи заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами заявник посилається на те, що ОСОБА_1 зверталася до Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області вчасно, до спливу шестимісячного строку після смерті ОСОБА_2 , що підтверджується копіями платіжних доручень від 08 лютого 2022 року про сплату платних послуг Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області.

Оцінивши аргументи заявника та враховуючи вимоги закону, колегія судів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вищезазначені обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими в розумінні чинного законодавства, а є новими доказами у справі про які заявнику ОСОБА_1 було достеменно відомо на час розгляду справи, що в свою чергу виключає наявність підстав для перегляду рішення.

Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року (заяви № 29458/04 та № 29465/04) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Більше того, жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише задля нового судового розгляду і нового рішення по суті. Перегляд судового рішення не повинен бути замаскованою апеляційною процедурою, а саме лише існування двох позицій щодо способу вирішення спору не є підставою для повторного судового розгляду. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин (див. п.п. 51-52 рішення Суду у справі "Рябих проти Росії" від 24 червня 2003 року; ухвала Суду щодо прийнятності заяви N 62608/00 "Агротехсервіс проти України"; п.п. 42-44 рішення Суду у справі "Желтяков проти України" від 9 червня 2011 року).

Отже, процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції та положенням законодавства України та мають бути збалансовані з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскарженого судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бакумова Олексія Сергійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна