Справа № 308/220/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Малюк В.М.,

при секретарі судового засідання Микита М-Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Орбан Н.Л. до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

Адвокат Орбан Н.Л., яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, мотивуючи її тим, що 29.08.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Пацканівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про що було видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 29.08.2013 року та внесено відповідний актовий запис за № 04.

У даному шлюбі у Позивача та Відповідачки народилося двоє дітей:

- донька ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , повні 9 років)

- донька ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , повні 2 роки).

Спільно Сторони не проживають не повні 7 місяців, за весь цей час Відповідачка зраджувала Позивачу із іншим чоловіком, тому втрачено між ними почуття любові один до одного та поваги.

Позивач не має жодного наміру відновлювати подружні відносини.

Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а шлюб існує формально на папері.

На сьогоднішній день спільні діти проживають разом з Відповідачкою, спору щодо визначення місця проживання дітей, поділу майна та утримання дітей не має.

За таких обставин, позивач просить суд шлюб, який був укладений 29.08.2013 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвати, стягнувши з відповідачки понесені позивачем процесуальні витрати.

У судове засідання адвокат Орбан Н.Л., яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задоволити.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги визнала в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та подані сторонами заяви зокрема, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Як вбачається з оригіналу свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 29.08.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано Виконавчим комітетом Пацканівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про що було внесено відповідний актовий запис за № 04.

У даному шлюбі у подружжя народилося двоє дітей:

- донька ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , повні 9 років)

- донька ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , повні 2 роки) (копії свідоцтв про народження дітей додаються).

Судом встановлено, що сторони мають протилежні погляди на життя, спільного господарства не ведуть та подружнім життям не проживають. Спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки.

Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Спору щодо поділу спільного майна подружжя та визначення місця проживання дітей сторонами не заявлялося.

Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між сторонами, слід розірвати.

Що стосується питання про відшкодування витрат на правничу професійну допомогу, то слід зазначити наступне.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. З ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЩІК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на впорсни пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає печальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В обґрунтування вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, надається копія договору, додаткова угода № 1 до договору, акт здачі-приймання послуг та платіжну інструкцію про оплату послуг. Відповідно до вказаного договору, сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару за надання адвокатом правничої допомоги у розмірі 5000,00 грн.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що з відповідача належить стягнути понесені позивачкою витрати на правничу правову допомогу у розмірі 5000, 00 грн.

Що стосується стягнення судового збору, то суд вважає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

За таких обставин, суд виходячи з вимог ст. 141 ЦПК України вважає, що слід стягнути з відповідачки на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Відповідно, в порядку ч.1 ст. 142 ЦПК України, повернути ОСОБА_1 з державного бюджету, п`ятдесят відсотків сплаченого, згідно квитанції № DKZ1-3DML-11UE від 02.01.2025 року, судового збору, що становить 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 21, 24, 110, 112 , 113 СК України, ст.ст. 2, 13, 82, 141, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву - задоволити.

Шлюб, укладений 29.08.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований виконавчим комітетом Пацканівської сільської ради, Ужгородського району, Закарпатської області, про що було зроблено відповідний актовий запис № 04 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 50 % сплаченого останнім судового збору у розмірі 605,60 грн.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50% сплаченого судового збору у розмірі - 605,60 грн.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , витрати понесені останнім на послуги адвоката, у розмірі - 5 000 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду буде складено 03.02.2025 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.М. Малюк