Справа № 202/6310/24
Провадження № 2/202/620/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

28 січня 2025 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мачуського О.М.,

за участю: секретаря судового засідання Карасьової Г.І.,

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Лавринович О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-сервісна компанія «Проспект Лівобережний» про визнання безпідставним нарахованого боргу та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

17 травня 2024 року позивач звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-сервісна компанія «Проспект Лівобережний» про визнання безпідставним нарахованого боргу та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона зареєстрована та мешкає в квартирі АДРЕСА_1 . Відповідач здійснює утримання та експлуатацію даного будинку з 01.03.2022 року. Відповідачем визначено та затверджено тариф на утримання будинку та прибудинкової території.

Разом з тим, за березень та квітень 2023 року Відповідачем у квитанції про сплату безпідставно додано суму боргу у 16022,60 грн. та 712,80 грн. відповідно. Проте жодного розрахунку та пояснення цієї суми Відповідачем не надано. Відповідач обліковує вказану суму, як заборгованість, що несе негативні наслідки. Так, зокрема, з 10.04.2023 року позивачу відключили електропостачання. У зв`язку з тривалою неможливістю поновити електропостачання та з`ясувати причини нарахування боргу, Позивачу завдано моральні страждання, зокрема, переживання, тривогу, емоційну напругу, нервозність, почуття образи, обурення. Крім того, на фоні постійного стресу Позивач змушена була звертатись до лікарні для отримання курсу лікування.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила визнати безпідставним борг у сумі 16 732,79 гривень за утримання будинку та прибудинкової території, нарахований відповідачем за березень 2023 року та квітень 2023 року, зобов`язати відповідача списати з особового рахунку № НОМЕР_1 нараховану заборгованість у сумі 16 732,79 гривень, зобов`язати відповідача відновити їй електропостачання та стягнути з відповідача 20 000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою судді Ісаєвой Д.А. Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.09.2024 року замінену суддю з ОСОБА_2 на Мачуського О.М..

Ухвалою судді Мачуського О.М. Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2024 року позовну заяву прийнято до провадження в порядку спрощеного позовного провадження

Правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України щодо подачі відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.

Представник позивача адвокат Борисенко Л.Ф. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, зазначила, що позивачу належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 . За час обслуговування Відповідачем вказаного будинку (з 01.03.2022 р.) неодноразово змінювались тарифи на утримання будинку та прибудинкової території. В березні та квітні 2023 року у квитанції про нарахування квартплати чомусь внесено суму 16022,60 грн. та 712,80 грн. відповідно з позначкою корегування. Після незгоди Позивача з оплатою даної суми, їй було відключено електропостачання. Позивач неодноразово зверталась до Відповідача за роз`ясненням, проте отримувала лише формальні відповіді. На тлі даних подій у Позивача погіршився стан здоров`я.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, зазначила, що на теперішній момент наявність незрозумілого боргу порушує її права. Під час розгляду справи 28.01.2025 р. позивач відмовилась від вимоги про зобов`язання відповідача відновити їй електропостачання, оскільки з 22.11.2024 року електропостачання було відновлено.

Представник відповідача адвокат Лавринович О.В. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Зазначила, що до моменту прийняття будинку, де мешкає позивач, на баланс відповідача, не було встановлено лічильників по кожній квартирі. Тому, зробивши перерахунок, виходячи з площі квартири, додали відповідну суму до квитанції. Позивач не сплачує цієї суми, проте даний позов не є ефективним засобом захисту. Позивач має право доводити безпідставність вимог у разі пред`явлення до неї відповідного позову з боку Відповідача. Також зазначила, що Відповідач не здійснював відключення електропостачання Позивачу, оскільки за це відповідає виключно енергопостачальник.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку.

Статтями , 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Судом встановлено, що Позивач на підставі Ордеру № 360 від 21.07.1994 р. є основним наймачем кімнати 5 у будинку АДРЕСА_3 .

Відповідач, згідно Договору від 29.11.2021 року є управителем будинку АДРЕСА_3 та повинен, згідно п. 1 Договору, надавати Співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком за відповідну плату.

Відповідно до п. 30 Договору, він набирає чинності з 01.03.2022 р.

Судом встановлено, що згідно квитанцій про нарахування оплати за утримання будинку, Позивачу нараховувалась сума оплати за утримання будинку з урахуванням тарифу та площі квартири.

Позивачем сплачувались дані рахунки, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 21-22).

Разом з тим, у квитанцій про нарахування оплати за утримання будинку за березень 2023 року Відповідачем у графі Корегування внесено суму 16022,60 грн., що змінило суму загального нарахування.

Аналогічно у квитанції за квітень Відповідачем у графі Корегування внесено суму 712,80 грн.

З урахуванням даних сум (Коригування) у Позивача рахується заборгованість на суму 16732,79 грн., яка і стала предметом судового розгляду.

Згідно з частиною 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір оплати за комунальні послуги вираховується, виходячи з розміру затверджених тарифів та показників приладів обліку.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги зобов`язаний без додаткової оплати надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості та іншу інформацію, передбачену законодавством.

Відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення, якщо інше не визначено договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, та включає:

1) витрати на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку відповідно до кошторису витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, крім витрат на обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги, у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем;

2) винагороду управителю, яка визначається за згодою сторін.

Кошторис витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території є невід`ємною частиною договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач неодноразово зверталась до Відповідача з заявами про роз`яснення, зокрема, підстав нарахування спірної суми.

Згідно з відповіддю № 6/4 від 27.04.2023 року Відповідач повідомив, що тариф на утримання будинку АДРЕСА_3 за 1 м2 складає 6,45 грн.. Заборгованість Позивача виникла внаслідок несплати відповідних платежів.

При цьому, жодним чином Відповідачем не повідомлено обґрунтування включення у березні та квітні 2023 року у квитанції про нарахування квартплати суми 16022,60 грн. та 712,80 грн. відповідно.

Згідно з відповіддю на звернення ОСОБА_1 № 9/6 від 19.06.2023 року Відповідачем повідомлено, що інформація про коригування вартості послуг пов`язана із виконанням умов договору про надання послуг та може бути надано додатково під час проведенні звіряння розрахунків у бухгалтерії.

Наданий акт звіряння по АДРЕСА_2 за період 01.03.2022 -31.05.2023 підписаний виключно бухгалтером Відповідача та не містить обґрунтування включення у березні та квітні 2023 року сум понад встановлений тариф на утримання будинку.

Аналогічно й не міститься вказаного обґрунтування і в Зведеній таблиці платежів Позивача, наданої у відповіді №11/8 від 28.08.2023 р.

Відповідачем не надано до суду доказів (розрахунків) на підтвердження достатніх підстав включення у квитанції Позивача за березень, квітень 2023 року суми 16022,60 грн. та 712,80 грн. на утримання будинку, що разом складає 16 732,79 грн..

Таким чином, Відповідачем не доведено обґрунтованості нарахованої Позивачу суми 16 732,79 грн. у березні та квітні 2023 року.

З урахуванням наведеного, включення даної суми до заборгованості Позивача є безпідставним.

Щодо вирішення питання про належний спосіб судового захисту у спірних правовідносинах, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144 цс 18); від 11 вересня 2018 року, у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187 гс 18); від 30 січня 2019 року, у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338 цс 18); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364 цс 19); від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-84 гс 20).

З урахуванням фактичних обставин цієї справи, вимога ОСОБА_1 про визнання безпідставним боргу у сумі 16 732,79 гривень за утримання будинку та прибудинкової території, нарахований Товариством з обмеженою відповідальністю «Житлова-сервісна компанія «проспект Лівобережний», за березень 2023 року та квітень 2023 року на особовий рахунок № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , є обґрунтованою та відповідає критеріям ефективного судового захисту, оскільки задоволення такої вимоги відновлює порушені права позивача та встановлює між сторонами правову визначеність, яка полягає у підтвердженні відсутності заборгованості позивача перед відповідачем по вказаному нарахуванню.

Аналогічний правовий висновок щодо способу судового захисту у подібних справах викладено Верховним Судом у постановах від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19 (провадження № 61-3604 св 20), від 26 січня 2022 року у справі № 201/11406/20 (провадження № 61-18079 св 21).

Разом з тим, не підлягає задоволенню вимоги щодо зобов`язання відповідача списати з особового рахунку № НОМЕР_1 нараховану заборгованість у сумі 16 732,79 гривень, оскільки така вимога є фактично дублюючою від вже задоволеної.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

За змістом пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пункту 9 вищевказаної постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Підставою для відшкодування моральної шкоди Позивач зазначає незаконне відключення Відповідачем електропостачання в її квартиру та тривале проживання у зв`язку з цим без світла, що призвело до погіршення здоров`я.

Разом з тим, позивачем не надано до суду достатніх та належних доказів стосовно того, що відключення електропостачання викликано саме протиправними діями Відповідача.

Відповідно до відповіді ТОВ «Дніпровські електричні послуги» від 25.04.2023 № 15954/DNEP ОСОБА_1 роз`яснено, що станом на 25.04.2023 року у ТОВ «ЖСК «Лівобережний», з яким укладено договір на електропостачання будинку АДРЕСА_3 , відсутня заборгованість за електричну енергію. Запитів щодо припинення електропостачання за вказаною адресою не надходило.

Згідно з відповіддю на звернення ОСОБА_1 № 9/6 від 19.06.2023 року Відповідачем зазначено, що в період воєнного стану ним не здійснюється припинення надання комунальних послуг у тому числі й не вчинялись дії щодо припинення електропостачання до квартири Позивача.

Відповідно до листа АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» від 01.05.2024 р. повідомлялось, що Позивачем 05.05.2023 року укладено договір про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено лічильник. Також зазначено, що при огляді 28.04.2023 року вказаного будинку, працівниками ДТЕК встановлено відсутність напруги у споживача, відсутнє підключення до внутрішньо будинкової мережі.

Згідно з листом Відповідача № 11/8 від 28.08.2023 року Позивачу повідомлено, що Відповідач не здійснює відключення споживачів від електричної мережі. Для з`ясування причин відсутності електропостачання просили надати відповідні документи (договір постачання електричної енергії, схему електромереж, проект приєднання до електричних мереж).

Відповідно до акту від 22.11.2024 року квартира Позивача була підключена до електричної мережі будинку

Таким чином, Позивачем не доведено та судом не встановлено, що відсутність електричної енергії у квартирі Позивача є саме провиною Відповідача.

Крім того, надані Позивачем медичні документи (а.с. 65-68) стосуються звернення її за медичною допомогою стосовно захворювань (діабет, остеомієліт), які були підставою для отримання Позивачем групи інвалідності ще у 2019 році та не мають причинно-наслідкового зв`язку з її спором з Відповідачем, щодо безпідставного нарахування суми боргу.

З огляду на вказане, позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають, як необґрунтовані.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд доходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-сервісна компанія «Проспект Лівобережний» про визнання безпідставним нарахованого боргу та стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 13, 81, 82, 141, 265, 280-282, 430 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-сервісна компанія «Проспект Лівобережний» про визнання безпідставним нарахованого боргу та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати безпідставним борг у сумі 16 732,79 гривень за утримання будинку та прибудинкової території, нарахований Товариством з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛОВА-СЕРВІСНА КОМПАНІЯ «ПРОСПЕКТ ЛІВОБЕРЕЖНИЙ», код СДРПОУ 44004575 за березень 2023 року та квітень 2023 року на особовий рахунок № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Повне рішення складено 03 лютого 2025 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.М. Мачуський