Справа № 538/1645/24
Провадження № 2/538/72/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 січня 2025 року м. Лохвиця
Лохвицький районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Цімботи Л.Г., з участю секретаря судового засідання Петрової С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лохвиця у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,
в с т а н о в и в:
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Волторніст С.М. звернувся до суду з вказаним позовом, вимоги мотивував тим, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в шлюбі з 19.10.2011 по 19.02.2024 р. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 - донька ОСОБА_4 . 17.01.2024 р. заочним рішенням Лохвицького районного суду у цивільній справі № 538/2274/23 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Із квітня 2022 р. і на час розірвання шлюбу позивачка разом з дітьми проживала у Німеччині. Сторони проживають окремо вже значний проміжок часу. Під час розірвання шлюбу не було вирішено питання щодо розподілу спільного майна , яке було придбане подружжям в період перебування в шлюбних відносинах. Так за весь період шлюбу ними, як подружжям, було придбано: житловий будинок загальною площею 77,7 кв. житловою 52,6 кв.м. з допоміжними господарськими спорудами за адресою АДРЕСА_1 та земельні ділянки, на яких розташований вищевказаний будинок; автомобільний причіп, та інші побутові речі (з зазначенням їх орієнтовної вартості), а саме: газову плиту, духову шафу, холодильник, морозильну камеру, кухонну стінку, електричну м`ясорубку, електричну соковижималку, електричну сушку для фруктів, пилосос миючий, пральну машинку, комод (в дитячу кімнату) дитячу стінку, дитяче ліжко, дитячий диван, стіл (в дитячу кімнату), телевізор у вітальню, диван (у прихожу), пилосос звичайний, ліжко (в спальню кімнату), шафу для одягу (в спальню кімнату ), блоки на гараж, бетономішалку, шуруповерт, болгарку, перфоратор, зварювальний апарат, інкубатор автоматичний. Після розлучення сторони не можуть дійти згоди щодо поділу спільного майна, при цьому відповідач не зважає на те, що позивач із малолітніми дітьми фактично не має даху над головою та побутовий речей, які будучи спільною сумісною власністю подружжя, залишаються в одноосібному відання відповідача, при цьому він без згоди позивачки самовільно розпоряджається вказаним майно, здійснює заходи щодо його відчуження.На даний час виникла необхідність поділу спільного майна подружжя, але відповідач у добровільному порядку відмовляється провести такий розподіл, тому позивач вимушена звернутися до суду. З огляду на зазначене та посилаючись на ст.ст. 70, 71 СК України, ст. 372 ЦК України та Постанову Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя просив визнати в порядку поділу подружжя за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину жилого будинку з допоміжними господарськими будівлями та земельними ділянками, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , газову плиту, духову шафу, холодильник, морозильну камеру, кухонну стінку, електричну м`ясорубку, соковижималку електричну, електричну сушку для фруктів, пилосос миючий , пральну машинку, комод (з дитячої кімнати), дитячу стінку (з дитячої кімнати), дитяче ліжко, дитячий диван , стіл (з дитячої кімнати), телевізор (з вітальні); а за ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину жилого будинку з допоміжними господарськими будівлями та земельними ділянками, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , диван (з прихожі), пилосос звичайний, ліжко, шафу для одягу, блоки на гараж, автомобільний причіп, бетономішалку, шуруповерт, болгарку, перфоратор, зварювальний апарат, та інкубатор автоматичний; а також стягнути з відповідача понесені судові витрати в розмірі 8503,08 грн.
Ухвалою судді Лохвицького районного суду від 02.09.2024 р. вказану позовну заяву прийнято до розгляду, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті задоволено клопотання сторони позивача про витребування доказів, постановлено витребувати у нотаріуса копію договору купівлі-продажу житлового будинку (а.с. 40).
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги зменшив, зокрема виключив з переліку майна (побутових речей), що підлягає виділу позивачці холодильник, оскільки дійсно він придбавався не подружжям, щодо пральної машини зазначив, що це не та, що придбавалась бабусею відповідача, а є іншою, новою, а тому підлягає виділу позивачці, також виключив з переліку майна, що підлягає виділу відповідачу, шуруповерт, болгарку, перфоратор, зварювальний апарат, оскільки ці речі дійсно були пошкоджені або знищені під час пожежі в автомобілі, як зазначала сторона відповідача у відзиві, також виключив з такого переліку і інкубатор, пояснивши тим, що наразі відсутні будь-які докази його вартості. Крім того, представник позивача під час розгляду справи по суті просив не викликати як свідків тих осіб, що зазначені ним в позовній заяві, як свідки, вважав за недоцільне, враховуючи те, що відповідач здав в найм житловий будинок, і його користувачі за вказівкою відповідача на надають можливість провести обстеження житлового будинку на предмет наявності речей в будинку.
Представник відповідача в судовому засіданні підтримала пояснення, викладені у відзиві на позов, просила його задовольнити частково.
Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши подані сторонами письмові докази, дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що 19 жовтня 2011 р. між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було укладено шлюб, що був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лохвицького районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис 152. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_6 . Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 10).
ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_7 , а ІНФОРМАЦІЯ_6 - ОСОБА_8 , батьками яких записані сторони, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 та НОМЕР_3 (а.с. 11, 12).
Згідно рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 17 січня 2024 р. у справі № 538/2274/23 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано (а.с. 13-14).
Вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами згідно Висновку про ринкову вартість майна станом на 28 березня 2024 р. становить 728417 грн (зворот а.с. 25).
Обставина належності відповідачу транспортного засобу підтверджується і копією договору № 039/07-19 від 18 липня 2019 р. (а.с. 60)
Стороною відповідача надано документи на підтвердження вартості такого майна :
- бетонозмішувача модель СМ 125С-2 G - 2172 грн, що підтверджується копією керівництва по технічні експлуатації та договором доручення від 05.06.2013 (а.с. 62)
Як вбачається з Акту про пожежу від 03.05.2021 р. цього дня сталася пожежа під час якої було знищено належний ОСОБА_2 автомобіль ВАЗ 111930 , слюсарний інструмент, болгарка та інші речі (а.с. 64)
Наведені факти свідчать, що між сторонами склалися спірні правовідносини з приводу спільної сумісної власності подружжя, які регулюються такими правовими нормами.
Згідно ст.ст. 60, 61, 63 65, 66 та 68-71 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Статтею 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 369 ЦК України регламентовано, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Згідно ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати цільового призначення.
Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи.
З встановлених судом фактів та після відповідних уточнень представника позивача, наданих в судовому засіданні 28.01.2025 вбачається, що між сторонами не вирішено питання лише про виділ газової плити вартістю 6000 грн.
За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача є доведеними та обґрунтованими частково, такими, що грунтуються на законі, а отже, підлягають задоволенню частково.
Що стосується вирішення питання про розподіл судових витрат суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.
Проте враховуючи те, що позивачу підлягає виділенню побутових речей більш ніж на 25 тис грн., суд, виходячи із засад справедливого розгляду справи, вважає за можливе не стягувати з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на сплату судового збору в сумі 4508,10 та на оплату правничої допомоги в сумі 4000 грн.
Щодо правничої допомоги, яку відповідач просив стягнути з позивача, зазначаючи про це у відзиві на позов, суд зазначає таке.
За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Проте на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування стороною відповідача не надано жодного належного та допустимого доказу, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничудопомогу на користь відповідача.
Що стосується судового збору суд також зауважує таке.
Представником позивача при подачі позову було визначено орієнтовну ціну позову в сумі 450303,50 грн, проте під час судового розгляду встановлено, що за позивачем визнається та підлягає їй виділенню майно такою вартістю:
на суму 364 208,5 грн - 1/2 частина житлового будинку з господарськими спорудами (728417 грн : 2)
а всього на суму 490 010,92 грн
Згідно п. 2, 9 ч. 1, 2 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості. Якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.
З матеріалів справи встановлено, щовартість майна, що підлягає виділенню позивачу становить 490010,92 грн, а відтак і ціна позову становить 490 010,92 грн.
Тому судовий збір при подачі позову мав би становити 4 900,10 грн., позивачем же сплачено лише 4503,10 грн. Таким чином, з позивачки на користь держави слід стягнути ще 397 грн. судового збору.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 141, 258, 259, 263-265, 274-279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,
у х в а л и в:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
Виділити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 :
Духову шафу (кухня) вартістю 6000 грн.
Електричну м`ясорубку (кухня) вартістю 1500 грн.
Соковижималку електричну (кухня) вартістю 2000 грн.
Електричну сушку для фруктів (кухня) вартістю 4000 грн.
Пилосос миючий вартістю 4000 грн.
Комод (дитяча кімната) вартістю 600 грн.
Дитячу стінку (дитяча кімната) вартістю 9000 грн.
Дитяче ліжко (дитяча кімната) вартістю 3000 грн.
Дитячий диван (дитяча кімната) вартістю 2000 грн.
Стіл (дитяча кімната) вартістю 500 грн.
Виділити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 :
Диван (прихожа) вартістю 7000 грн.
Пилосос звичайний вартістю 2000 грн.
Шафу для одягу (спальна кімната) вартістю 1200 грн.
Газову плиту вартістю 6000 грн.
Бетономішалку вартістю 2172 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 на користь держави судовий збір в розмірі 397 (триста дев`яносто сім) грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку передбаченому п.15.5) Перехідних положень ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Лохвицького
районного суду Людмила ЦІМБОТА