Справа № 584/1282/24
Провадження № 2/584/145/25
РІШЕННЯ

Іменем України

27.01.2025 Путивльський районний суд Сумської області

в особі: головуючого - судді Токарєва С.М.

при секретарі Зікрати Я.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Сопової В.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Путивль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Руднєве Конотопського району Сумської області померла його дружина ОСОБА_3 , яка на день смерті була зареєстрована по АДРЕСА_1 разом з сином ОСОБА_2 та чоловіком ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне їй майно, до складу якого також ввійшла земельна ділянка площею 3,691 га, кадастровий № :02:001:0247, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Руднєвської сільської ради Путивльського району Сумської області, яку вона успадкувала після ОСОБА_4 , отримавши 18.07.2007 свідоцтво про право на спадщину за законом за р. № 1958.

З приводу оформлення спадщини позивач звернувся до нотаріуса, яким була заведена спадкова справа № 184/2011 від 30.06.2011 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

В той же час, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку зазначеної земельної ділянки нотаріусом було відмовлено, оскільки після отримання 18.07.2007 ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину, вона повинна була звернутися до органів державної реєстрації згідно чинного на той час законодавства (а саме ст. 1299 ЦК України) та отримати на своє ім`я державний акт на право власності на земельну ділянку.

Крім того, позивач не згоден з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва саме на 1/2 частку, яку вона визначила з врахуванням того, що на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 був зареєстрований їхній син ОСОБА_2 , який в той же час постійно не проживав разом із спадкодавцем з 20.04.2008.

Оскільки відповідач у встановлений законодавством строк до нотаріуса заяви про прийняття спадщини не подав, разом з ОСОБА_3 за місцем її проживання та реєстрації не проживав, тому позивач має право на спадкування цілої частки спадкового майна, належного спадкодавцю.

Посилаючись на зазначене, просив визнати за ним право приватної власності на земельну ділянку площею 3,691 га, кадастровий № :02:001:0247, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Руднєвського старостинського округу Путивльської міської ради Конотопського району Сумської області, в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_3 , а витрати по справі просив покласти на нього.

Ухвалою судді Путивльського районного суду Сумської області від 11.10.2024 відкрито провадження у даній справі та визначено її розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Путивльського районного суду Сумської області від 05.11.2024 призначено справу до судового розгляду по суті та задоволено клопотання позивача про виклик свідків.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надала на адресу суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позов визнав, про правові наслідки чого обізнаний, відзив на позов не подав.

В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Встановлено судом, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Руднєве Путивльського району Сумської області померла ОСОБА_3 , дружина позивача, що вбачається з фотокопій відповідних свідоцтв (а.с. 8, 9).

З довідки Руднєвського старостинського округу Путивльської міської ради від 27.11.2023 № 257 вбачається, що на день смерті ОСОБА_3 була зареєстрована по АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проте, ОСОБА_2 не проживає за вказаною адресою з 20.04.2008 по теперішній час (а.с. 10).

З довідки Руднєвського старостинського округу Путивльської міської ради від 27.11.2023 № 257 вбачається, що ОСОБА_2 на день смерті своєї матері ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 , не проживав (а.с. 11).

Після смерті ОСОБА_3 30.06.2011 Путивльською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 184 (а.с. 49).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне їй майно, до складу якого ввійшла земельна площею 3,691 га, яка знаходиться на території Руднєвської сільської ради Путивльського району Сумської області, яку ОСОБА_3 успадкувала після смерті матері ОСОБА_4 , отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.07.2007 реєстровий № 1958 (а.с. 12, 13-15).

При цьому, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку земельної ділянки площею 3,691 га, кадастровий № :02:001:0247, позивач не може з підстав відсутності зареєстрованого за ОСОБА_3 права власності відповідно до ст. 182 ЦК України та ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що вбачається з постанови нотаріуса від 21.09.2024 № 162/02-31 (а.с. 50).

З фотокопії листа Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 19.08.2024 № 168/258-24 вбачається, що на звернення щодо надання інформації про державний акт на право приватної власності на змелю на ім`я ОСОБА_3 , виданий Руднєвською сільською радою Путивльського району Сумської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 18.07.2007 державним нотаріусом Синьовид І.О. за № 1958, управління повідомило, що в результаті перевірки реєстру других (архівних) примірників державних актів на право приватної власності на землю на ім`я ОСОБА_3 встановлено, що державний акт на право власності на земельну ділянку не обліковується (а.с. 16).

З витягу з Державного реєстру речових прав від 09.09.2024 вбачається, що на земельну ділянку кадастровий № :02:001:0247, площею 3,691 га, зареєстровано право власності за ОСОБА_4 , яка померла (а.с. 48).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , кожна окремо, суду пояснили, що є мешканцями с. Руднєве Конотопського району Сумської області, знайомі з позивачем та його родиною, син позивача ОСОБА_2 виїхав з с. Руднєве за кілька років до смерті матері ОСОБА_3 . На день смерті матері разом з нею не проживав.

Підстав для сумніву в достовірності таких показань у суду немає.

Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною 1 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

При виборі місця проживання виявляється воля особи, право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає, у той час коли під тимчасовим місцем проживання розуміється місце перебування фізичної особи де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема, у готелі чи у санаторії тощо). Тимчасова відсутність може бути безперервною, однак не повинна перевищувати шести місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - це житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

У постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17 (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св21) та від 15 червня 2022 року у справі № 454/3550/18 (провадження № 61-912св21) зроблено висновок про те, що державна реєстрація спадкоємця у спірному житловому будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 12.06.2023 у справі № 342/1447/20 (провадження № 61-11029св22).

У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) зроблено правовий висновок про те, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 12.01.2022 у справі № 446/53/16-ц (провадження № 61-11488св21).

Таким чином, дослідивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що відповідач ОСОБА_2 , хоча і був зареєстрований по АДРЕСА_1 на день смерті спадкодавця ОСОБА_3 , в той же час фактично там не проживав, у встановлений законом строк нотаріусу заяву про прийняття спадщини не подав, спадкова справа після смерті ОСОБА_3 заведена на підставі заяви позивача, а тому відповідач є таким, що не прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_3 .

За правилами ч. 1 ст. 1225 цього ж Кодексу право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням цільового призначення.

У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

В силу ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.

Беручи до уваги наведені положення закону, встановлені обставини та відсутність можливості у спадкоємця оформити спадщину в позасудовому порядку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

З урахуванням відповідного клопотання позивача, понесені ним витрати судом не розподіляються.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 328, 392, 1220, 1225, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 206, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованим по АДРЕСА_1 , право приватної власності на земельну ділянку площею 3,691 га, кадастровий номер :02:001:0247, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Руднєвського старостинського округу Путивльської міської ради Конотопського району Сумської області, в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Руднєве Конотопського району Сумської області.

Рішення суду може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 06.02.2025.

Суддя С.М.Токарєв