ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/361/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №331/2854/24 Категорія: 304090000 Попельнюх А. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіКарпенко О.В., Сіренко Ю.В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача адвоката Василець М.С. на рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 18.12.2024 (повний текст складено 23.12.2024, суддя в суді першої інстанції Попельнюх А.О.) у цивільній справі за позовом ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

у травні 2024 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 47 331,00 грн., яка складається із заборгованості за кредитом (тіло кредиту) в сумі 4698,80 грн. та заборгованості за відсотками в сумі 42 632,20 грн., а також відшкодувати понесені судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 13 000,00 грн., мотивуючи про те, що позивач у справі набув права вимоги за кредитом до боржників за укладеними договорами факторингу, у тому числі, і щодо відповідача ОСОБА_1 на суму, заявлену до стягнення.

Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 18.12.2024 позов у справі задоволено. Суд вказав на обґрунтованість доводів позивача про набуття ним права вимоги щодо стягнення кредитної заборгованості відповідача, яка ним погашена не була.

Представник відповідача подав на вказане рішення суду 08.01.2024 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням позовні вимоги відхилити.

В обґрунтування вказано на те, що позивач не довів розміру заборгованості, адже сам по собі розрахунок не є належним доказом невиконання грошових зобов`язань. Відповідних первинних бухгалтерських документів надано не було. Нарахування відсотків поза межами погодженого строку кредитування (16 днів), як у даному випадку, є протиправним. Розмір заборгованості за відсотками є непропорційною сумою щодо розміру кредиту та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності цивільних правовідносин та покладає надмірний тягар зобов`язань на позичальника. Надмірний розмір неустойки за правовими висновками ВС підлягає зменшенню.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Коллект Центр» просило її відхилити, як таку, що не підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

У своїй відповіді на вказаний відзив відповідач ОСОБА_1 наполягає на правильності доводів своєї апеляційної скарги, яку просить суд задовольнити, а доводи позивача відхилити як такі, що не заслуговують на увагу суду.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення 40 279 грн. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що 01.03.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір про надання фінансових послуг № 539 «Стандартний» (т. 1 а.с. 11- 22). Зазначений договір підписаний ОСОБА_1 із використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Факт укладення вказаного договору та його зміст при апеляційному перегляді справи під сумнів не ставиться.

Відповідно до п. 1.1. договору товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 4700,00 грн. Такий кредит наданий відповідачеві на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути його та сплатити проценти за користування кредитом, які нараховані відповідно до умов укладеного договору, його додатків та правил.

Орієнтовний строк повернення становить 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтований строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів (п. 1.3.). Проте граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) становить 1 рік, про що зазначено у п. 1.9 договору.

Відповідно до пункту 1.4. укладеного договору наданий деталізований порядок розрахунку процентів за користування кредитом. Зокрема сторонами погоджено, що проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожен день користування протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у такому розмірі:

а) 2 % за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту;

б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у пункті 1.4.а;

в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у пункті 1.4.б;

г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у пункті 1.4.в;

д) тип процентної ставки фіксована.

На підставі пункту 4.2. договору від 01.03.2021 сторонами узгоджена реальна річна процентна ставка, яка дорівнює загальній вартості кредиту та складає:

- при нарахування відсотків згідно п.п. 1.4.а) договору 730 відсотків річних (або 732 відсотка річних, якщо на період користування кредитом припадає високосний рік);

- при нарахування відсотків згідно п.п. 1.4.б) договору 1302,36 відсотків річних (або 1306 відсотка річних, якщо на період користування кредитом припадає високосний рік);

- при нарахування відсотків згідно п.п. 1.4.в) договору 1711,7 відсотків річних (або 1769,68 відсотка річних, якщо на період користування кредитом припадає високосний рік);

- при нарахування відсотків згідно п.п. 1.4.г) договору 2735,45 відсотків річних (або 2743,05 відсотків річних, якщо на період користування кредитом припадає високосний рік).

Наведені умови укладеного договору також відображені у паспорті споживчого кредиту (додаток № 3 до кредитного договору).

Тлумачення умов договору про надання фінансових послуг від 01.03.2021 дає підстави для висновку, що його умови є чіткими та зрозумілими, положення договору структуровані та доступні для ознайомлення, приховані умови відсутні. Наявні додатки узгоджуються із положенням укладеного сторонами договору. За таких обставин суд дійшов висновку, що шляхом ознайомлення із умовами такого договору у його сторони наявна можливість визначення істотних умов у частині нарахування відсотків за користування кредитними коштами, які становлять 2 % за день користування та нараховуються з за перші 16 днів користування; 3,64 % в день за час користування з 17 дня до 30 дня; 5,02 % в день за час користування з 31 до 46 дня та 7,67 % в день за час користування, починаючи з 47 дня і до закінчення строку дії договору.

Крім того, як вірно вказав суд першої інстанції, визначений умовами договору загальний розмір процентів за користування кредитними коштами, який становить 2735,45 відсотків річних, шляхом математичного підрахунку дає можливість визначити реальну загальну вартість такого кредиту за умови користування кредитними коштами протягом усього періоду дії. За наслідками такого підрахунку вбачається, що за рік користування на узгоджених сторонами договору умовах позичальник зобов`язаний сплатити 128 566,16 грн. (4700,00 грн. х 2735,45 % / 100 % = 128 566,16 грн.).

У аспекті вищевикладеного, слід відхилити апеляційні аргументи скаржника про те, що розмір заборгованості за відсотками є непропорційною сумою щодо розміру кредиту та не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності, а також покладає надмірний тягар зобов`язань на позичальника, оскільки при укладенні договору останній самостійно погодився з такими умовами щодо сплати відсотків по кредиту, враховуючи кон`юнктуру ринку кредиторів на момент підписання договору, та вважав прийнятними такі умови кредитування при оцінці своєї можливості виконання взятих на себе грошових зобов`язань.

Також апеляційним судом відхиляються аргументи скаржника про те, що надмірний розмір неустойки за правовими висновками ВС підлягає зменшенню, адже у даному випадку нараховується борг по відсоткам по кредиту, що передбачено приписами ч.1 ст.1054 ЦК України, а не щодо сплати неустойки, що має зовсім інші підстави для нарахування та регламентується іншою правовою нормою ст. 549 ЦК України.

За таких обставин твердження представника відповідача щодо порушення кредитодавцем вимог чинного законодавства не знайшли свого підтвердження, оскільки порядок узгодження сторонами умов користування кредитними коштами, зокрема, строк, розмір і механізм нарахування процентів за користування кредитом, не мають характеру нечесної підприємницької практики. Доказів введення відповідача в оману чи наявності у діях кредитодавця елементів примусу, докучання або неналежного впливу, що могло істотно впливати на свободу вибору або поведінку споживача, суду не надано.

Крім того, банківською випискою за період з 01.03.2021 до 03.03.2021 підтверджено отримання відповідачем ОСОБА_1 загалом семи кредитів від різних суб`єктів господарювання, що додатково підтверджує цілеспрямованість його дій на отримання кредитних коштів.

На виконання зобов`язань за укладеним договором кредитодавець здійснив переказ грошових коштів у сумі 4700,00 грн. на картковий рахунок позичальника ОСОБА_1 , що під час розгляду справи судом підтверджено листом ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 01.03.2024 (т. 1 а.с. 23), а також наданою випискою з карткового рахунку ОСОБА_1 , відкритого у АТ КБ «Приватбанк», де вказано, що кредитні грошові кошти в сумі 4700,00 грн. зараховані на картковий рахунок позичальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого він розпорядився ними на власний розсуд, зокрема, здійснив декілька грошових переказів та частину отримав готівкою (т. 2 а.с. 83-84).

На виконання умов укладеного договору відповідач ОСОБА_1 загалом здійснив три платежі на загальну суму 4855 грн., що підтверджено розрахунком заборгованості (т. 1 а.с. 24 27). Такі дії з боку позичальника додатково підтверджують визнання ним факту укладення кредитного договору, усвідомлення та прийняття його умов та вчинення дій, спрямованих на часткове виконання відповідних зобов`язань.

Далі, 01.12.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір факторингу № 1-12, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» зобов`язався відступити за плату право грошової вимоги у сумі 60 168 947,00 грн., а ТОВ «Вердикт капітал» зобов`язалося, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим Договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить первісному кредитору, і набуває прав нового кредитора за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржниками (т. 1 а. с. 30-34),

Після його укладення відповідно до платіжного доручення від 03.12.2021 ТОВ «Вердикт капітал» сплатило обумовлений договором розмір фінансування, після чого сторонами договору факторингу були підписані акти приймання-передавання реєстру боржників (т. 1 а.с. 34-35).

Таким чином, право вимоги до позичальників, у тому числі за договором споживчого кредиту № 539 від 01.03.2021, де боржником є ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «Вердикт капітал», на підтвердження чого наданий додаток № 3 до договору факторингу від 01.12.2021 (т. 1 а.с. 36-39). Відомості про передання права вимоги до боржника ОСОБА_1 відображені у наданому додатку під № 16704.

Відповідно до п. 2.5. договору факторингу фактор має право здійснити наступне відступлення прав вимоги будь-якій третій особі.

У подальшому 01.01.2023 між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладений договір про відступлення права вимоги № 10-01/2023 у відповідності до умов якого ТОВ «Вердикт капітал» передало (відступило) ТОВ «Коллект центр» право вимоги до позичальників в тому числі за договором споживчого кредиту № 539 від 01.03.2021, де боржником є ОСОБА_1 (т. 1 а. с. 41 50).

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 10-01/2023 від 01.01.2023 ТОВ «Коллект центр» набуло права грошової вимоги до відповідача на суму 68 098,93 грн., яка складається із заборгованості за основним зобов`язанням в сумі 4 698,80 грн. та заборгованості за нарахованими процентами в сумі 36 400,13 грн.

Таким чином під час розгляду справи судом установлено та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «Коллект центр» за кредитним договором № 539 від 03.03.2021 в розмірі 47 331,00 грн., до складу якої входить тіло кредиту в сумі 4698,80 грн. та 42 632,20 грн. нарахованих процентів.

Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин щодо стягнення кредитного боргу, регламентуються такими правовими нормами.

Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Також згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Також статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Крім того, ст. 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Враховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, встановивши, що відповідач, як позичальник, отримав кредитні кошти за договором та не повернув їх у визначені строки разом із нарахованими відсотками, отже має заборгованість, права вимоги щодо стягнення якої наявні у позивача за укладеним договором факторингу, вірно вказав про те, що позовні вимоги про стягнення коштів є обґрунтованими.

При цьому суд першої інстанції вірно встановив суму заборгованості, яка підтверджується матеріалами справи та складає 47 331,00 грн.

З такими висновками суду в цій справі апеляційний суд погоджується повністю, адже вони підтверджуються наявними у справі доказами та ґрунтуються на встановлених фактичних обставинах та правому регулюванні правовідносин сторін.

Апеляційний суд враховує, що в статті 3 ЗУ «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 ЗУ «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

За обставин цієї справи порядок укладення кредитного договору в електронній формі та його зміст відповідає вищенаведеним вимогам законодавства та відповідний під сумнів при апеляційному перегляді скаржником не ставиться.

Апеляційний суд відхиляє аргументи скаржника про те, що позивач не довів розміру заборгованості, так як сам по собі розрахунок не є належним доказом невиконання грошових зобов`язань, а відповідних первинних бухгалтерських документів надано не було, оскільки заявлене до стягнення сума боргу підтверджується умовами кредитування, погодженими позичальником, а саме сумою коштів, отриманою в кредит, розміром відсотків за користування кредитними коштами та періодом для їх нарахування.

Крім того, довести доказами факт невиконання грошових зобов`язань, про що вказує скаржник, об`єктивно не можливо, адже не можна надати матеріальний доказ відсутності тих чи інших дій, спрямованих на сплату кредитних коштів. Натомість можна підтвердити наявність такої сплати, тобто виконання своїх договірних обов`язків, що позичальником не зроблено.

Апеляційний суд оцінює критично посилання скаржника і на те, що нарахування відсотків поза межами погодженого строку кредитування (16 днів), як у даному випадку, є протиправним, оскільки вказаний строк кредитування є орієнтовним та сторонами договору погоджено, що граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) становить 1 рік, про що зазначено у п. 1.9 договору.

Інших доводів, які б свідчили про те, що спір у справі суд першої інстанції вирішив невірно, подана апеляційна скарга не містить.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 18.12.2024 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 18.12.2024 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 29.01. 2025.

Суддя-доповідач

Судді