Провадження № 2/554/1684/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 лютого 2025 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді Михайлової І.М.

за участю секретаря судового засідання Васюти А.Є.

представника відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області Листопадної М.І.

представника відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області Кобеляцької М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, у якому прохав стягнути з Держави Україна відшкодування моральної шкоди у розмірі 40000 грн, завданої протиправними діями та бездіяльністю органом державної влади.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що він є військовим пенсіонером, перебуває на обліку в ГУ УПФ України в Полтавській області, отримує пенсію по інвалідності в розмірі 80% грошового забезпечення відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Вказував, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.10.2024 року у справі №440/5167/24 задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії та визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо припинення нарахування та виплати щомісячної надбавки до пенсії у розмірі 2000 грн та визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо проведення виплати пенсії після її перерахунків з 01.03.2022, з 01.03.2023 та 01.03.2024 з обмеженням максимального розміру. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати та виплатити щомісячну доплату до пенсії у розмірі 2000 грн, без обмеження пенсійної виплати максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити з 01.03.2022, з 01.03.2023 та 01.03.2024 перерахунки та виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром, зі збереженням щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000,00 грн з урахуванням проведених виплат.

Рішення суду набрало законної сили 09.11.2024 року.

Головне управління ПФУ в Полтавській області листом від 15.11.2024 №19891-18778/ Г-02/8-1600/24 повідомило, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.10.2024 у справі №440/5167/24 проведено перерахунок пенсії та нараховано доплату пенсії за рішенням суду за період з 01.02.2022 року. Виплату пенсії, перераховану на виконання рішення суду, буде розпочато з 01.12.2024 в розмірі 29962,20 грн.

Позивач зазначив, що у зв`язку з невиконанням в судового рішення, яке набрало законної сили, а також діями, які Полтавський окружний адміністративний суд визнав протиправними, відповідач спричинив йому моральну шкоду, що полягає у глибоких душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою та у зв`язку з порушенням його прав людини, гарантованих Конституцією України та чинними міжнародними договорами, що викликало сильні негативні почуття, які змінюються одне одним: почуття обурення, почуття невпевненості в майбутньому, почуття відчаю та гніву. Протиправні дії державного органу створили ситуацію, яка безпосередньо вплинула на емоційний і фізичний стан, порушила нормальний ритм життя і завдала значних моральних страждань. Порушення прав позивача з боку державного органу викликало постійне емоційне напруження, відчував несправедливість, розчарування та безпорадність, що суттєво підривало психоемоційне здоров`я. Ці обставини також позначилися на фізичному стані. Хронічний стрес, викликаний тривогою і неможливістю вплинути на ситуацію, загострив хронічні захворювання. Спричинену моральну шкоду оцінює в 40 000 грн.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 03 грудня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Від представника відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області Калини І.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якому проситьвідмовити у задоволенні позову. Вказує, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.10.2024 по справі №440/5167/24 позивачу проведено перерахунок пенсії з 01.02.2022 з урахуванням щомісячної доплати до пенсії, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» у розмірі 2000 гривень, без обмеження пенсійної виплати максимальним розміром та з 01.03.2022, з 01.03.2023 та 01.03.2024 без обмеження пенсії максимальним розміром, зі збереженням щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» та нараховано доплату пенсії за рішенням суду за період з 01.02.2022 по 30.11.2024 у розмірі 117947,72 грн. Виплату пенсії, перераховану на виконання рішення суду, розпочато з 01.12.2024 в розмірі 29962,20 грн. Зауважила, що рішення суду виконано в межах покладених на Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зобов`язань та з урахуванням норм чинного законодавства. Видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, виданими або ухваленими після набрання чинності Законом України від 05.06.2012 № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», плануються в межах коштів Державного бюджету України, передбачених у Державному бюджеті України на фінансування пенсійних програм. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили. Протягом 2021-2023 років по рішенням судів проведено 811 виплат на загальну суму 28151504,59 грн. Виплату заборгованості на виконання рішень судів, проведено в межах коштів, виділених на зазначені цілі у 2024 році, дата набрання чинності яких є 19.11.2020, включно.

Наразі Головним управлінням здійснено всі заходи по забезпеченню процесу щодо виплати згідно рішень судів в порядку черговості та фінансування заборгованості в повному обсязі, в діях останніх відсутня протиправність, про яку вказує позивач у справі. Управління не визнає позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди у розмірі 40 000,00 грн, оскільки ОСОБА_1 не надано жодного доказу, який міг би підтвердити сам факт спричинення йому моральної шкоди та жодних доказів в обґрунтування заявленого розміру відшкодування, який не відповідає засадам розумності та справедливості.

Боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин. Центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів є Державна казначейська служба України, яка здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Представник відповідача просила залучити ГУ Державної казначейської служби України в Полтавській області до участі у справі як співвідповідача (а.с. 32-36).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 06 січня 2025 року залучено Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області до участі у вказаній справі Пенсійного фонду України в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди як співвідповідача.

29.01.2025 року до суду від представника співвідповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області Кобеляцької М.А. надійшов відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказує, що правовідносини сторін виникли з підстав відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу протиправними діями та бездіяльністю органу державної влади - Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області. Натомість, основними завданнями діяльності ГУ ДКУ у Полтавській області є реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. ГУ ДКУ у Полтавській області відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку не є розпорядником коштів Державного бюджету України. ГУ ДКУ у Полтавській області не є учасником спірних відносин і не має фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, є неналежним відповідачем у справі. Відповідачем у справі про відшкодування шкоди є держава, яка повинна брати участь у справі через відповідний орган державної влади (дії якого призвели до завдання позивачу шкоди), а саме: Держава Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області. Визначати відповідачем ДКС України або її територіальний орган немає необхідності, останні зобов`язані виконати відповідне рішення суду незалежно від їхньої участі у розгляді справи за позовом до держави. Головне управління Казначейства прав та законних інтересів позивача не порушувало, не є причетним до заподіяння позивачеві будь-якої шкоди та не має жодних відомостей та даних, на підставі яких суд має встановити наявність або відсутність обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З огляду на вищевикладене, відшкодувати моральну шкоду завдану протиправною бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області має саме та юридична особа, яка своїми діями чи бездіяльністю призвела до завдання моральної шкоди, тобто Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області. Моральну шкоду (у разі її доведення позивачем) необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (а.с. 64-68).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, у позовній заяві просив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, без його участі (а.с. 6).

Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області Листопадна М.І. підтримала позицію викладену у відзиві на позов та доданих до нього додатках.

Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області Кобеляцька М.А. підтримала позицію викладену у відзиві на позов та доданих до нього додатках.

Суд, заслухавши представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про часткове задоволення позову, з огляду на таке.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.10.2024 у справі №440/5167/24 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 з 01.02.2022 щомісячної надбавки до пенсії, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" у розмірі 2000 гривень. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 починаючи з 01.02.2022 щомісячну доплату до пенсії, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" у розмірі 2000 гривень, без обмеження пенсійної виплати максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо проведення виплати пенсії ОСОБА_1 після її перерахунків з 01.03.2022, з 01.03.2023 та 01.03.2024 з обмеженням максимального розміру. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити з 01.03.2022, з 01.03.2023 та 01.03.2024 перерахунки та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром, зі збереженням щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», з урахуванням проведених виплат.(а.с. 12-15). Вказане рішення суду набрало законної сили 09.11.2024 (а.с. 11).

На виконання вказаного рішення суду ГУПФУ в Полтавській області проведено перерахунок пенсії, сума доплати (заборгованості) пенсії з 01.02.2022 року з урахуванням щомісячної доплати до пенсії, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» у розмірі 2000 гривень, без обмеження пенсійної виплати максимальним розміром та з 01.03.2022, з 01.03.2023 та 01.03.2024 без обмеження пенсії максимальним розміром, зі збереженням щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» та нараховано доплату пенсії за рішенням суду за період з 01.02.2022 по 30.11.2024 у розмірі 117947,72 грн.

Також, позивачу повідомлено, що виплату пенсії, перераховану на виконання рішення суду, буде розпочато з 01.12.2024 в розмірі 29962,20 грн (а.с. 16, 18, 42, 43).

Однак зазначена сума на картковий (пенсійний) рахунок відкритий в установі банку виплачена не була, що не заперечується відповідачем.

Позивачем не надано доказів щодо звернення до Полтавського окружного адміністративного суду із заявами про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в порядку ст. 382 КАС України.

Відповідно до ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Оскільки позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди пред`явлені на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, такі вимоги слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права; суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормою ст. 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст.1173 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Згідно із ч.4 ст.13, ч.1 ст.55, ч.5 ст.124, п.9 ч.3 ст.129 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання; усі суб`єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012, пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 року № 5-рп/2013 ); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

Виконання судового рішення - сфера регулювання ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 29.06.2004 р. у справі «Войтенко проти України», в якому ЄСПЛ зазначив, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні п. 1 ст. 1 Протоколу №1).

Статтями 13, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права та змінюють практику застосування національного закону відповідно до рішення цього Суду.

Відповідно до чіткої й усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», пункт 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення від 28.07.1999 у справі «ІмобільяреСаффі» проти Італії», заява № 22774/93, пункт 66).

Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою (рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, пункт 44, від 20.07.2004). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26.04.2005 у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19 лютого 2009 року у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду визначені нормами статей 1166,1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Разом з тим, згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У частині першій статті 1174 ЦК України зазначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За таких обставин основною умовою відшкодування, зокрема моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 804/2252/14, від 31 січня 2018 року у справі № 813/5138/13-а, від 12 лютого 2018 року у справі № 800/500/16 та від 01 березня 2018 року у справі № 9901/377/18.

ЄСПЛ також зазначив, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, пункти 203 - 204, та рішення у справі «Вассерман проти Росії», заява № 21071/05, пункт 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення від 7.05.2002 в справі «Бурдов проти Росії», пункт 100).

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173,1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) вказано, що «згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими та справедливими висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що відповідачем протиправно не сплачувалась пенсія, на яку позивач має право на підставі судового рішення.»

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою.

З огляду на викладене, позивач має право на грошове відшкодування моральної шкоди.

Суд вважає доведеним, що внаслідок порушення відповідачем - ГУ ПФУ в Полтавській області пенсійних прав позивача, останньому завдано значних душевних страждань, у зв`язку із його тривалими намаганнями домогтися виконання рішення суду. Враховуючи характер і тривалість вчиненого правопорушення, а також глибину завданих позивачеві душевних страждань, при цьому виходячи із засад розумності та виваженості суд вважає достатньою сатисфакцію відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

Аргументи відзиву відповідача на позов зводяться до тверджень, що ГУ ПФУ в Полтавській області виконав рішення суду здійснив перерахунок пенсії позивачу, проте виплата коштів від нього не залежить.

У межах правовідносин за цим позовом відповідальною є Держава в особі ГУ ПФУ в Полтавській області і відсутність коштів на виконання рішення суду, яке набрало законної сили, не звільняє Державу від відповідальності за порушення нею своїх позитивних обов?язків пере громадянами.

Аргументи відзиву співвідповідача ГУ ДКУ в Полтавській області щодо того, що участь зазначеного органу державної влади у спорі не впливає на правильність визначення відповідача у справі, оскільки таким належним відповідачем є Держава Україна, визнаються судом слушними та об`єктивними.

Так, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 641/4272/19 зазначено, що залучення або незалучення до участі у спорах з державою ДКС України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення відповідача у справі, оскільки таким належним відповідачем є Держава Україна, а не ДКС України чи її територіальний орган (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 44), від 25 березня 2020 року № 641/8857/17 (пункт 64)). Тому у спорах про стягнення з держави коштів, зокрема і про стягнення відшкодування завданої шкоди (компенсації), немає необхідності визначати відповідачем ДКС України або її територіальний орган. Останні зобов`язані виконати відповідне рішення суду незалежно від їхньої участі у розгляді справи за позовом до держави.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, суд враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 14.09.2022 року (справа № 759/7630/20), згідно яких: «Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у цій справі є Міністерство внутрішніх справ України (дії посадової особи якого призвели до безспірного стягнення коштів) та Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі № 910/23967/16).

Ураховуючи викладене, заявлений позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню у розмірі визначеному судом. У іншій частині позов є необґрунтованим.

Керуючись ст.ст.12, 81, 41, 229, 247, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5000 грн. компенсації моральної шкоди.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358цього Кодексу.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, зареєстроване місце знаходження: вул. Гоголя, буд. 34, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ;

Відповідач: Головне управління Державної казначейської служби України в Полтавській області, зареєстроване місце знаходження: вул. Шевченка, буд. 1, м. Полтава, Полтавська область, 36011, .

Повний текст рішення складено 11 лютого 2025 року.

Суддя І.М. Михайлова