ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/566/25 Справа № 215/5579/21 Суддя у 1-й інстанції - Лиходєдов А. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Зубакової В.П., Остапенко В.О.,

за участю секретаря судового засідання Черняєвої С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №215/5579/21 за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м.Києві; Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві, за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 червня 2024 року, ухвалене у складі судді Лиходєдова А.В., -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Тернівського районного суду м.Кривого Рогу з заявою, у якій просила замінити боржника - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м.Києві на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві (далі - ГУ ПФУ в м.Києві) у виконавчому провадженні №71398477, відкритому 28.03.2023р. на підставі рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2023 року в цивільній справі №215/5579/21.

В обґрунтування заяви зазначала, що 01 січня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 2620-ІХ від 21 вересня 2022 року.

У зв`язку з викладеним, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача завдану йому моральну шкоди у розмірі 240 000 грн.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 червня 2024 року заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві; Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві задоволено - замінено боржника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві у виконавчому провадженні № 71398477, відкритому 28.03.2023р. на підставі рішення від 27.02.2023р. Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у цивільній справі №215/5579/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м.Києві про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на користь ОСОБА_1 18 000 грн. на відшкодування судових витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві, посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваної ухвали, просить її скасувати та винести нову, якою у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження відмовити.

При цьому, скаржник зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що рішення від 27.02.2023 у справі №215/5579/21 виконано не повністю.

Однак, судом першої інстанції даний аргумент був відхилений, а питання щодо розміру стягнутих коштів у рамках виконавчого провадження №71398477 не з`ясовувалось.

Головне управління вважає, що питання про заміну сторони виконавчого провадження не може розглядатись без урахування даної обставини.

Разом з тим зазначає, що відповідач не визнає такий розмір витрат на професійну правничу допомогу за подання заяви про заміну сторони виконавчого провадження, оскільки, він є неспівмірним зі складністю справи та завищеним.

На адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди апелянта з рішенням суду першої інстанції стосовно повноти врахування судом обставин, необхіднихдля заміни сторони виконавчого провадження, а також стосовно правильності застосування судом норм права, якими регламентується порядок стягнення правничої допомоги.

Вважає скаргу Головного управління необґрунтованою, а викладені в ній доводи такими, що спростовуються матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного цивільного процесуального законодавства України.

Апелянт вказує, що відсутність в матеріалах справи наданих позивачем доказів того, що виконавче провадження №71398477 стосовно виконання рішення суду від 07.02.2023 у даній справі виконане не повністю, є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду від 17.06.2024 про заміну сторони виконавчого провадження. При цьому, у якості обґрунтування своїх доводів, апелянт наголошує, що 28.03.2023 вказане виконавче провадження відкрите Шевченківським ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ за заявою позивача, а 03.04.2023 з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м.Києві (далі - Управління або первісний відповідач) виконавцем було стягнуто на користь позивача 15 551,50 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою виконання судового рішення про поновлення на роботі (тобто лише частину суми із зазначених у рішенні суду від 27.02.2023 в даній справі 139254,97 грн.). Свою необізнаність щодо можливого стягнення виконавцем з Управління на користь позивача всієї суми згідно вказаного рішення суду апелянт пояснює тією обставиною, що припинення Управління відбулося 28.04.2023, що на думку апелянта, не виключало можливість стягнення державним виконавцем з Управління залишку суми у проміжок часу з 04.03.2023 по 28.04.2023. Тобто, по дату внесення до державного реєстру запису про припинення Управління із якою Головне управління пов`язує початок свого правонаступництва. Позивач вважає такі доводи апелянта маніпулятивними та формальними. Маніпулятивними тому, що єдина мета подання апелянтом скарги на ухвалу суду першої інстанції є затягування виконання основного рішення суду від 27.02.2024 в цій же справі про стягнення на користь ОСОБА_1 99 974,30 грн. середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення та 23 729,17 грн. витрат на правничу допомогу. Формальними, тому що вони є безпідставними, не узгоджуються з матеріалам справи, не відповідають положенням Цивільного процесуального, Цивільного законодавства і Закону України "Про виконавче провадження", а також суперечать висновкам Верховного Суду щодо застосування норм права якими регламентується інститут правонаступництва.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, взявши до уваги надані стороною позивача пояснення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні, з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням від 27.02.2023р. Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві на користь ОСОБА_1 - 115525 грн. середнього заробітку за час затримання виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 22.05.2021 р. по 25.11.2021 р. та витрати на правничу допомогу у розмірі 27739,17 грн.. Також стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір 2724 грн..

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу з заявою, у якій просила замінити боржника - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ГУ ПФУ в м. Києві) у виконавчому провадженні №71398477, відкритому 28.03.2023р. на підставі рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2023 року в цивільній справі №215/5579/21.

Встановлено, що ОСОБА_1 отримала виконавчий лист про стягнення коштів з відповідача, змогла пред`явити його до виконання. Але, рішення було виконано частково, у зв`язку з припиненням Фонду соціального страхування України та його реорганізацією шляхом приєднання до ПФУ.

Задовольняючи заявлені вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки на виконання рішенням суду, яке частково невиконане, в межах часткового правонаступництва повноваження роботодавця щодо працівників припиненого Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві передані до ГУ ПФУ в м. Києві.

Стягнуто 18 000 грн. на відшкодування судових витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Згідно ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

У разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду з заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов`язкові тією мірою, в якій вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов`язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» від 15 травня 2003 року юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов`язків іншим юридичним особам - правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу, перетворення (реорганізації) або в результаті ліквідації за рішенням, прийнятим засновниками (учасниками) юридичної особи або уповноваженим ним органом, за судовим рішенням або за рішенням державного органу, прийнятим у випадках, передбачених законом. Юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України №475/97 від 17 липня 1997 року, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч.3 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Агрокомплекс проти України» від 06 жовтня 2011 року міститься висновок, що існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу.

У рішенні Європейського Суду України з прав людини від 29.06.2004 року у справі Півень проти України визначено, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишаться невиконаними, завдаючи шкоди одній стороні.

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справа «Юрій Миколайович Іванов проти України», рішення від 15 жовтня 2009 року).

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Вказане завдання включає в себе як своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.

Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для заміни боржника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві у виконавчому провадженні №71398477, відкритому 28.03.2023р. на підставі рішення від 27.02.2023р. Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у цивільній справі №215/5579/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Більш того, зазначені доводи апеляційної скарги стосуються порядку виконання рішення суду, тоді як предметом розгляду є лише заміна сторони виконавчого провадження.

Разом з тим, колегією суддів беруться до уваги доводи апеляційної скарги щодо необґрунтовано завищеного розміру відшкодування витрат на професійну допомогу з огляду на наступне.

Ухвалюючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000 грн.

Однак, колегія суддів не може в повній мірі погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Положеннями статті 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом ч.1 п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Суд першої інстанції вважав за можливе стягнути з ГУ ПФУ в м. Києві на користь ОСОБА_1 18 000 грн. на відшкодування судових витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги в суді при розгляді заяви про заміну сторони виконавчого провадження, оскільки, ГУ ПФУ в м. Києві з клопотанням про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не зверталось, що відповідно до приписів частини п`ятої статті 137 ЦПК України унеможливлює вирішення судом з власної ініціативи питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу.

Однак, вищезазначене не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Так, з опису робіт (наданих послуг) вбачається, що вказані послуги надавалися позивачу адвокатом та полягають у тому, що адвокат здійснив: аналіз наявних у позивача документів, практики Верховного Суду, ЄДРСР 2 000 грн.; складання та подання до суду заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні 4 000 грн.; складання та направлення письмових пояснень 6 000 грн.; клопотання про доручення доказів 2 000 грн.; клопотання про доручення доказів та заявника та її представника 2 000 грн.; складання заяви про надання доказів на підтвердження фактично отриманих позивачем послуг з правничої допомоги 2 000 грн.

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з її конкретних обставин, колегія суддів вважає, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18 000 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також з урахуванням заперечення відповідача в апеляційній скарзі щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу та його доводів, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зменшити їх розмір та вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 000 грн.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення змінити в частині стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 відшкодування судових витрат на правничу допомогу. В іншій частині постановлена ухвала першої інстанції відповідає вимогам ст.263 ЦПК України.

Згідно ч.13 ст.141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу відповідача задоволено частково лише в частині зменшення розміру відшкодування судових витрат на правничу допомогу, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції,колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити частково.

Ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 червня 2024 року в частині стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на користь ОСОБА_1 відшкодування судових витрат на правничу допомогу змінити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на користь ОСОБА_1 2000 (дві тисячі) грн. на відшкодування судових витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 29.01.2025 року

Головуючий суддя О.В. Агєєв