Справа № 189/1775/24
РІШЕННЯ

іменем України

22.01.2025 року селище Покровське Дніпропетровської області

Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чорної О.В.,

за участі секретаря судового засідання Безрідньої В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 в особі представника адвоката Лісневського Д.О. через систему «Електронний суд» звернулася до суду з позовом до ТОВ «Відродження» про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі, в якому просить:

-стягнути з ТОВ «Відродження», на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою кадастровий номер :01:009:8213 за договором оренди земельної ділянки від 09.08.2017 року, зареєстрованого 15.09.2017 року, № запису про інше речове право 22397126 державним реєстратором Виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровського району Дубовик А.О. за 2022 рік у сумі 5471.00 грн. та за 2023 рік у сумі 5761.00 грн., що у загальному розмірі становить 11 232.00 грн.;

-розірвати Договір оренди земельної ділянки, площею 2,0 га, яка розташована на території Покровської селищної ради, Синельниківського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:009:8213, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Відродження» 09.08.2017 року та зареєстрований 15.09.2017 року, № запису про інше речове право 22397126 державним реєстратором Виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровського району Дубовик А.О., з кінцевим строком його дії до 31.12.2027 року;

-припинити речове право (право оренди), що зареєстроване за ТОВ «Відродження» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ( номер запису про інше речове право 22397126 від 15.09.2017 року) на земельну ділянку площею 2,0 га, яка розташована на території Покровської селищної ради, Синельниківського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:009:8213, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яке виникло на підставі договору оренди земельної ділянки від 09.08.2017 року;

-стягнути з ТОВ «Відродження» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн. за вимогу майнового характеру, 1211,20 грн. за вимогу немайнового характеру та 4 500 грн. витрат пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

Позов мотивований тим, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом № 2439 від 29.12.2023 року позивачка є власником земельної ділянки площею 2,0 га, яка розташована на території Покровської селищної ради, Синельниківського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:009:8213, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Позивачка успадкувала вищевказану земельну ділянку після смерті свого сина, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказана земельна ділянка належала ОСОБА_2 на підставі Наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 11.05.2017 року № 4-2652/15-17-СГ.

09.08.2017 року між ОСОБА_2 та відповідачем ТОВ «Відродження» був укладений договір оренди земельної ділянки площею 2,0 га, яка розташована на території Покровської селищної ради, Синельниківського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:009:8213, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Договір оренди земельної ділянки зареєстрований 15.09.2017 року, № запису про інше речове право 22397126 державним реєстратором Виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровського району Дубовик А.О.

Зазначає, що згідно п. 3.1. договору оренди строк дії вищевказаного договору встановлений до 31 грудня 2027 року.

Відповідно до п. 3.4 договору оренди при переході права власності на земельну ділянку від Орендодавця до іншої особи, цей договір зберігає свою чинність для нового власника.

Відповідно до п. 4.1 договору за кожен рік використання землі Орендар нараховує орендну плату у грошовій формі в розмірі, що становить 4 830,00 гривень до виплати на руки. Сплачується орендна плата до 30 листопада кожного року дії договору оренди. Виплата Орендної плати оформлюється письмово.

Згідно п.4.3 обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації.

Відповідно до п. 4.9. Договору, у випадку смерті Орендодавця, Орендар виплачує спадкоємцям орендодавця грошову допомогу у розмірі 3 000.00 гривень.

Відповідно до п. 9.4 Договору, Орендар зобов`язаний своєчасно сплачувати орендну плату.

Позивачка стверджує, що після смерті сина, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачка повідомила про це відповідача ТОВ «Відродження» та відповідач виплатив їй 07.12.2022 року орендну плату за 2021 рік та грошову допомогу на поховання сина, що підтверджується довідкою про доходи, виданою ТОВ «Відродження» для позивачки ОСОБА_1 від 09.07.2024 року.

Проте, в подальшому Орендар (орендну плату не сплачував; згідно Довідки про доходи, виданої ТОВ «Відродження» від 09.07.2024 року, відповідач має заборгованість перед позивачкою з виплати орендної плати за користування спірною земельною ділянкою за 2022 рік у сумі 5471.00 грн. та за 2023 рік у сумі 5761.00 грн., що у загальному розмірі становить 11 232.00 грн.

У зв`язку з систематичним порученням умов договору щодо виплати орендної плати відповідачем, позивачка бажає розірвати вищевказаний договір оренди земельної ділянки.

Ухвалою суду від 23.07.2024 року відкрите провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

04.09.2024 року представник відповідача ТОВ «Відродження» Астіон В.М. через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позов визнається ними частково, зокрема в частині сплати орендної плати.

Зазначає, що позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину на спірну земельну ділянку 29.12.2023 року, але надала його до ТОВ «Відродження» лише 09.07.2024 року, що підтверджується записом в журналі реєстрації наданих витягів про реєстрацію права на спадщину.

Вважає, що у відповідача виник обов`язок виплати орендної плати спадкоємцю лише після надання останнім документів на право власності на зазначену земельну ділянку в порядку спадкування.

Зазначає, що згідно довідки бухгалтерії ТОВ «Відродження» позивачці нарахована орендна плата у сумі 11232,00 грн. за користування земельною ділянкою. При виплаті орендної плати відповідачем будуть утримані податки та збори з нарахованої суми орендної плати, оскільки відповідач є податковим агентом.

Щодо вимоги про розірвання договору оренди земельної ділянки, відповідач заперечує, вважає, що відсутні підстави для розірвання договору оренди землі з огляду відсутності систематичності (два та більше випадків).

В обґрунтування такої позиції посилається на те, що позивачка року надала підтверджуючі документи щодо її права власності на земельну ділянку лише у липні 2024 року, а до того у відповідача були відсутні підстави для виплати їй орендної плати.

05.09.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку.

Представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_3 через систему «Електронний суд» надіслав заяву про розгляд справи без участі позивачки та її представника, а також додаткові письмові пояснення у справі, в яких посилається на те, що позиція відповідача не узгоджується з чинними нормами права, що регулюють спірні правовідносини, оскільки договір оренди земельної ділянки не припинив свою дію зі смертю орендодавця, а замінив його у правовідносинах оренди спадкоємець, набувши разом зі спадкуванням земельної ділянки прав орендодавця, і право на отримання орендної плати перейшло спадкоємцю з моменту відкриття спадщини.

Також зазначає, що після смерті сина позивачка повідомила відповідача про його смерть, відповідач виплатив їй 07.12.2022 року орендну плату за 2021 рік та грошову допомогу на поховання сина, отже вже 07.12.2022 року відповідач був обізнаний про смерть орендодавця.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося у зв`язку з неявкою всіх учасників процесу.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Судом встановлено, що 09.08.2017 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Відродження» був укладений договір оренди земельної ділянки площею 2,0 га, яка розташована на території Покровської селищної ради, Синельниківського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:009:8213, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.20-21, копія).

Договір оренди земельної ділянки зареєстрований 15.09.2017 року державним реєстратором Виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровського району Дубовик А.О., номер запису про інше речове право 22397126 (а.с.19 - копія).

09.08.2017 року складений Акт приймання-передачі земельної ділянки, згідно якого орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду земельну ділянку площею 2,0 га, кадастровий номер: :01:009:8213 (а.с.12 копія).

Таким чином, суд встановив, що ОСОБА_2 за свого життя був власником земельної ділянки і між ним та відповідачем виникли договірні орендні відносини.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Васильківським відділом ДРАЦС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), (а.с.47 - копія).

Суд також встановив, що позивачка, ОСОБА_1 , після смерті сина стала власником земельної ділянки та 29.12.2023 року отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом №2439 (а.с.17 - копія).

Відповідно до статті 14 Конституції України, статті 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до частини другої статті 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 Земельного Кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договори найму регулюються актами земельного законодавства ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

За змістом ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідне орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально, відповідно до приписів ст. 14 Закону України «Про оренду землі».

Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» передбачено, істотні умови договору оренди землі, серед яких і орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Згідно ст.410 ЦК України землекористувач зобов`язаний вносити плату за користування землею.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Частиною 4 ст.32 Закону України «Про оренду землі» визначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Відповідно до п. 3.4 договору, при переході права власності на земельну ділянку від Орендодавця до іншої особи, цей договір зберігає свою чинність для нового власника.

Згідно п. 3.1. договору оренди строк дії вищевказаного договору визначений - до 31 грудня 2027 року.

Відповідно до п. 4.1 Договору, за кожен рік використання землі Орендар нараховує орендну плату у грошовій формі в розмірі, що становить 4 830,00 гривень виплати на руки. Сплачується орендна плата до 30 листопада кожного року дії договору оренди. Виплата Орендної плати оформлюється письмово.

Згідно п.4.3 обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації.

Як вбачається з Довідки про доходи, виданої ТОВ «Відродження» 02.09.2024 року, ТОВ «Відродження» нараховано ОСОБА_1 орендну плату за договором оренди земельної ділянки в розмірі 11232,00 грн. (а.с.42 - копія).

Крім того, згідно Відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 27.11.2024 року, ОСОБА_1 було нараховано ТОВ «Відродження» у липні 2024 року орендну плату в розмірі 13952,80 грн. (за мінусом податку - 2511,50 грн. та військового збору - 209,29 грн.) (а.с.75).

Отже, суд встановив, що відповідач має перед позивачкою, яка є власником земельної ділянки в порядку спадкування, заборгованість зі сплати орендної плати в загальному розмірі 11232,00 грн., в зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення орендної плати за 2022-2023 роки є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивачки про розірвання договору оренди земельної ділянки та припинення права оренди, суд відхиляє цю позовну вимогу з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» (далі Закон) на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до ст. 33 Закону, договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України.

Законом і договором оренди не передбачено такої підстави для припинення договору, як зміна власника землі.

У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати, на що і посилається позивачка у даному позові.

Згідно зі статтями 13,15,21 Закону основною метою договору оренди земельної ділянки та одним із визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.

Отже, наведеними положеннями закону, які регулюють спірні відносини, передбачена систематична (два і більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором, як підстава для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність.

Враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України.

Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Стаття 611 ЦК України передбачає правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до положень статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першої статті 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

Також відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

У той же час відповідно до ст.13 Конституції України і ст.319 ЦК України власність зобов`язує.

Кожне право вимагає від його суб`єкта активних дій для його реалізації. Так, відповідно особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України. Таке повідомлення має містити відомості про: кадастровий номер, місце розташування та площу земельної ділянки; прізвище, ім`я, по батькові нового власника; місце проживання (знаходження) нового власника, його поштова адреса; платіжні реквізити (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі).

Судом встановлено, що позивачка набула права власності на земельну ділянку площею 2,0 га, кадастровий номер :01:009:8213, отримала свідоцтво про право на спадщину на цю земельну ділянку 29.12.2023 року, проте свій обов`язок щодо повідомлення про зміну власника земельної ділянки, в строки, визначені ст.148-1 ЗК України та ст. 33 Закону позивачка не виконала.

У свою чергу, є слушною позиція відповідача, що йому достеменно стало відомо про те, хто саме є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 лише 09.07.2024 року, коли ОСОБА_1 надала ТОВ «Відродження» таку інформацію, що підтверджується журналом для реєстрації Витягів з ДГГП відповідача (а.с.43-44, копія). Цей факт не заперечувала і сама позивачка.

Суд встановив, що після отримання від ОСОБА_1 правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку ТОВ «Відродження» у тому ж місці їй нараховано орендну плату у розмірі 11232,00 грн.

Суд відхиляє доводи представника позивачки щодо систематичної несплати відповідачем на її користь орендної плати як систематичне порушення договору оскільки, хоча норми ЦК України й зазначаються, що спадкоємець набуває право власності на майно з моменту відкриття спадщини (тобто, з моменту смерті спадкодавця), до отримання підтверджуючих документів, зокрема, свідоцтва про право на спадщину відповідач не знав і не міг знати хто саме спадкує за померлим, чи один такий спадкоємець чи їх декілька, а достеменні відомості про спадкоємця (позивачку) відповідач отримав лише у липні 2024 року.

Тому суд дійшов висновку про відсутність протиправної поведінки та вини з боку відповідача в частині умисної систематичної несплати орендної плати відповідачем, які могли б бути підставою для розірвання договору оренди.

Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання: як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пункт 1 ч.3 ст.133 ЦПК передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Відповідно до п. 12 ч. 3 ст.2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В обґрунтування витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги від 09.07.2024 року, додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги від 09.07.2024 року, акт виконаних робіт та розрахунків до договору про надання правничої допомоги від 09.07.2024 року, укладених між ОСОБА_1 та адвокатом Лісневським Д.О. 10.07.2024 року, в яких зазначена загальна вартість послуг, які були надані за договором та становить 4500,00 грн., з яких: 750,00 грн. зустріч з клієнтом з метою з`ясування обставин з предмету надання правової допомоги, отримання письмових доказів по справі та пояснень по суті справи; узгодження з клієнтом правової позиції та стратегії захисту; 3750,00 грн. - підготування, аналіз судової практики та подача до суду позову з предмету надання правової допомоги.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 29.10.2020 року у справі № 686/5064/20.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.02.2020 року у справі №648/1102/19 аналізувалися аналогічні положення ЦПК України та суд дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 19.08.2021 року у справі №369/9099/18.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності, суд враховує фактичний обсяг виконаної роботи та її складність, предмет та ціну позову, та вважає розумно обґрунтованими витрати на правову допомогу у сумі 4500,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки у відповідності до ст. 141 ЦПК України, а також у зв`язку з частковим задоволенням позову, підлягає стягненню сплачений позивачкою судовий збір у розмірі 1211,20 грн. за вимогу майнового характеру.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 626, 629, 770, 792, 1216, 1220, 1225, 1268 ЦК України, ст. ст. 13, 15, 21, 32 Закону України «Про оренди землі», ст. ст. 3, 12, 13, 76-78, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд , -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження», на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , заборгованість зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою кадастровий номер :01:009:8213 за договором оренди земельної ділянки від 09.08.2017 року, зареєстрованого 15.09.2017 року (номер запису про інше речове право: 22397126) державним реєстратором Виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровського району Дубовик А.О., за 2022 рік у сумі 5471.00 грн. та за 2023 рік у сумі 5761.00 грн., що у загальному розмірі становить 11 232.00 (одинадцять тисяч двісті тридцять дві гривні).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження», на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 1211,20 грн. за вимогу майнового характеру, та 4500,00 грн. витрат пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 30.01.2025 року.

Суддя: О.В. Чорна

22.01.2025