Номер провадження: 22-ц/813/997/25
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивачка - ОСОБА_1 , відповідач - Комунальна установа «Одеська міська клінічна лікарня № 11», правонаступником якої є Комунальне некомерційне підприємство "Міська клінічна лікарня № 11" Одеської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 11» Одеської міської ради

на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2023 року, ухвалене Суворовським районним судом м. Одеси у складі: судді Середи І.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи «Одеська міська клінічна лікарня № 11» про відшкодування витрат на лікування, стягнення неотриманого заробітку, моральної шкоди та майбутніх витрат,

в с т а н о в и в:

23 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з вказаним позовом, який мотивувала тим, що 04 вересня 2015 року каретою швидкої допомоги була доставлена в КУ «МКЛ № 11» в приймальне відділення, де були вчинені необхідні дії, а саме: огляд, рентген, МРТ, аналізи та інше. Враховуючи тяжкість травми, її було госпіталізовано в реанімацію, де знаходилася 6 днів, в загальному на ліки, оплату за місце було витрачено близько 20000 грн, також оплачувалися благодійні внески. 09 вересня 2015 року її переведено в перше травматологічне відділення, на ноги накладено скелетне витягування. 17 вересня 2015 року, у зв`зку з тим, що стан покращувався, була проведена операція на стегні та гомілці та було встановлено пластини. Вартість операції з матеріалами та ліками з встановлення пластин обійшлася в 21000 грн. 21 вересня 2015 року у зв`язку з розвитком інфекції в місці хірургічного втручання на стегні рани почав виділятися гній, після огляду спеціалістів, її було переведено в четверте відділення, яке вважалося гнійним. Рану обробляли, приймала лікування, стан ставав краще. 05 листопада 2015 року проведено операцію на руці, встановлено апарат зовнішньої фіксації, вартість якого склала 3750 грн, ліки на операцію 1300 грн, на анастезію 1700 грн, анестезіологу 2500 грн.

25 листопада 2015 року проведено нову операцію на стегні, під час її проведення лікарі знущалися над нею, силою намагалися зігнути на операційному столі, один лікар штовхав в спину, а інший тягнув за хвору ногу, вона відчувала біль, від якого ледь не втрачала свідомість. Анестезіолог невірно розрахував наркоз, і більшу частину операції вона відчувала біль і була в напівсвідомому стані. Через декілька днів після операції на черговому огляді було встановлено, що нога «завалюється», і лікарем було прийнято рішення про накладення гіпсу і на іншу ногу, однак, як було в подальшому з`ясовано, це ніяк не допомогло. До вказаної операції позивач могла пересуватися по ліжку, однак після її проведення вже повністю була скована. Вартість операції склала 3400 грн.

30 грудня 2015 року після погіршення стану було прийнято рішення про проведення чергової операції по встановленню відкачуючого апарату, вартість якого склала 1500 грн, а вартість ліків - 1900 грн. 12 січня 2016 року встановлено відкачуючий апарат, а 02 лютого 2016 року рана зашита прямо в палаті. Численні операції результату не дали.

За тривалістю лікування МСЕК встановлено 1 групу інвалідності терміном до 01 серпня 2017 року, а 24 липня 2017 року встановлено 2 групу інвалідності безстроково.

У вересні 2017 року проведено операцію по ендопротезуванню, де було встановлено спенсор і видалено інфекцію з тіла. Ця операція була необхідна, адже після попередніх операцій нога постійно нагноювалася. Вартість операції склала 44000 грн. Також вказала на потребу в протезуванні, вартість протезу 90000 грн, а вартість операції з протезування 30000 грн.

Позивачка зазначила, що недостатність кваліфікації та професійних навиків для проведення операції призвели до втрати працездатності, і вона стала інвалідом 2 групи. Діями лікарів КУ «ОМКЛ №11» їй завдано матеріальну та моральну шкоду.

Просила стягнути з Комунальної установи «Одеська міська клінічна лікарня № 11» грошові кошти у сумі 498917 грн 16 коп., з яких моральна шкода нею оцінена у розмірі 100000 грн.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до комунальної установи «Одеська міська клінічна лікарня № 11» про відшкодування витрат на лікування, стягнення неотриманого заробітку, моральної шкоди та майбутніх витрат задоволено частково.

Стягнуто з Комунальної установи «Одеська міська клінічна лікарня № 11» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати на лікування у розмірі 96412,21 грн та моральну шкоду у розмірі 100000 грн.

Стягнуто з Комунальної установи «Одеська міська клінічна лікарня № 11» () на користь держави судовий збір у розмірі 1964,12 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі Комунальне некомерційне підприємство «Міська клінічна лікарня № 11» Одеської міської ради вважає рішення суду невмотивованим, незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, що вплинуло на неналежне встановлення судом обставин справи та формальному підході до їх обгрунтування, просить оскаржуване рішення скасувати і направити справу для продовження розгляду в суді першої інстанції.

Доводами апеляційної скарги є те, що позивач звернулась з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, проте в рішенні викладені позовні вимоги ОСОБА_1 , як «про відшкодування витрат на лікування, стягнення неотриманого заробітку, моральної шкоди та майбутніх витрат», при цьому позивачем не було уточнено чи змінено позовні вимоги до закінчення підготовчого судового засідання відповідно до вимог ч. 3 ст. 49 ЦПК України та не надано позивачем пояснень з цього приводу.

Вказує, що ні позивачем ні рішенням суду не встановлено, діями якого спеціаліста в галузі медицини позивачу спричинена шкода, судом не був залучений лікар в якості третьої особи.

Суд не прийняв до уваги наявність причинного зв`язку з отриманими позивачем травмами та ушкодженням здоров`я, оскільки позивачка потрапила в лікарню після ДТП, однак звернулась з позовом тільки до лікарні та не зверталась з позовом до винної у ДТП особи.

Судом були задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до КУ «МКЛ № 11», в той час як такої установи вже не існує, а є КНП МКЛ № 11, тобто позовні вимоги задоволені до неіснуючої організації.

Вважає, що позивач не довела у судовому засіданні, що саме діями лікарів вона стала особою з інвалідністю 2 групи, та лікарі мають недостатню кваліфікацію та професійні навики.

Судом не встановлено, які саме чинники призвели до спричинення тяжких наслідків: неналежне виконання своїх посадових обов`язків, неналежна організація лікування, а також причинно-наслідкового зв`язку між діянням особи та наслідками для потерпілої.

Також зазначає, що судом не допитані у якості свідків лікарі, які проводили операції, не був допитаний експерт. Висновок експерта не був представлений відповідачу для формування захисту або перевірки його висновків.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Шепеля В.С. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, зазначає, що згідно з ст. 374 ЦПК України вимога відповідача про направлення справи для продовження розгляду в суді першої інстанції є незаконною, та відповідно до ст. 376, 377, 378 ЦПК України відповідач не навів жодної з підстав для скасування рішення. Вказує, що змін позовних вимог не було. Якими спеціалістами робилось оперативне втручання ОСОБА_1 , невідомо. З цього приводу вона зверталась до керівництва відповідача та департаменту охорони здоров`я м. Одеси, але відповіді вона не отримала, вказані заяви є в матеріалах справи. Причинним зв`язком у період операції є внесена інфекція - кишкова паличка, що призвело до інвалідності 2 групи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 вказаної норми).

В судовому засіданні представник відповідача Дубровська Г.В. підтримала доводи апеляційної скарги. Згодом до судового засідання не з`явилася, 17 січня 2025 року надавши заяву про відкладення розгляду справи з огляду на здійснення нею захисту особи в кримінальному провадженні, призначеному до розгляду в суді першої інстанції.

Позивачка та її представник адвокат Шепель В.С. апеляційну скаргу не визнали.

Розглядаючи клопотання адвоката Дубровської Г.В. про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні у кримінальному провадженні, колегія суддів зазначає, що справа перебуває в провадженні Одеського апеляційного суду з 06 лютого 2024 року, апеляційне провадження відкрито 27 лютого 2024 року, передбачений частиною першою статті 371 ЦПК України строк розгляду справи апеляційної скарги сплинув у квітні 2024 року, у той час коли правом на справедливий судовий розгляд у відповідності до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, складовою якого є розумність строків розгляду справи, наділені всі учасники справи, у тому разі і позивачка.

Участь відповідача юридичної особи Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 11» та його представника в суді апеляційної інстанції не визнавалася судом обов`язковою. Свої міркування щодо позовних вимог та законності рішення суду першої інстанції представником відповідача висловлено у заяві по суті справи - в апеляційній скарзі.

Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Заявник не навів у своїй заяві обставин, які б перешкоджали розглянути справу за його відсутності, а також не мотивував необхідність його безпосередньої явки до суду, як і не надав доказів у підтвердження викладених ним у заяві про відкладення розгляду справи обставин.

Крім того, відповідач КНУ «МКЛ № 11» ОМР належним чином повідомлений , оскільки є користувачем Електронного Суду, про дату, час і місце розгляду справи ще 20 грудня 2024 року, вказана особа є юридичною. Натомість лише 17 січня 2025 року надана відповідна заява, що вочевидь не відповідає засадам добросовісності здійснення учасниками цивільного процесу своїх процесуальних прав та обов`язків, а відповідач, як ініціатор судового провадження в суді апеляційної інстанції, має демонструвати готовність на всіх етапах такого брати участь у судових процедурах.

Отже, у задоволенні заяви представника відповідача КНУ «МКЛ № 11» ОМР - адвоката Дубровської Г.В. слід відмовити, і наведене не є перешкодою в розумінні ч. 2 ст. 372 ЦПК України для розгляду справи.

Отже, відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України вказане не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як закріплено в ст. 3 Основ законодавства України про охорону здоров`я поняття:

медична допомога - діяльність професійно підготовлених медичних працівників, спрямована на профілактику, діагностику, лікування та реабілітацію у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами;

медичне обслуговування - діяльність закладів охорони здоров`я та фізичних осіб - підприємців, які зареєстровані та одержали відповідну ліцензію в установленому законом порядку, у сфері охорони здоров`я, що не обов`язково обмежується медичною допомогою;

Відповідно до вимог п. д, і, ч.1 ст. 6 Основ кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає: кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров`я; відшкодування заподіяної здоров`ю шкоди.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що: «…у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право, - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Медична послуга - це сукупність необхідних, достатніх, добросовісних, доцільних професійних дій медичного працівника (виконавця), спрямованих на задоволення потреб пацієнта (замовника, споживача послуг). Ненадання або неналежне надання медичної допомоги може мати своїм наслідком каліцтво, інше ушкодження здоров`я, заподіяння майнової чи моральної шкоди, у результаті чого у дію вступатиме механізм делікту.

Згідно з ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з нормами ч. 3 ст. 1167 ЦК України шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За нормами ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

З урахуванням принципу розумності, очевидно, що виконавець медичних послуг зобов`язаний здійснювати ведення відповідної медичної документації про лікування. Така документація має містити, зокрема, інформацію, зібрану в результаті попередніх розмов із пацієнтом, досліджень або консультацій, інформацію про згоду пацієнта й інформацію, що стосується послуг, які надаються. Виконавець зобов`язаний, отримавши розумну вимогу, надати пацієнтові, а якщо пацієнт перебуває у стані, який не дає йому змоги висловити свою волю, - особі чи організації, уповноваженій приймати рішення на користь пацієнта, доступ до документації; і якщо це розумно, відповідати на запитання щодо змісту документації. Якщо пацієнту завдано шкоди і він стверджує, що це є результатом того, що відповідальна особа не виконала обов`язок виявити професіоналізм і турботливість, то невиконання обов`язку проявити професіоналізм і турботливість, а також причинний зв`язок між цим порушенням і шкодою, що настає, презюмуються.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода, серед іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з нормами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Верховний Суд в своїй постанові від 30 листопада 2022 року, справа № 344/3764/21,

звертає увагу на специфіку тягаря доказування у справах щодо надання медичних послуг. Мають пред`являтися пропорційні вимоги до ступеня деталізації обставин справи, які надаються пацієнтами. Від пацієнтів не можна очікувати та вимагати точного володіння медичними знаннями. Вони не мають точного розуміння процесів лікування та необхідної кваліфікації для аналізу та надання обставин справи, що становлять предмет спору. З метою належної участі в цивільному процесі сторона не повинна мати професійні медичні знання. У зв`язку з цим сторона процесу, яка є пацієнтом, має право обмежитися доповіддю, що дасть змогу припустити про порушення зі сторони обслуговуючого персоналу в силу наслідків, що настали для пацієнта. Тому, з урахуванням принципу розумності, пацієнту, який звернувся до суду за захистом порушених прав, що полягають у завданні шкоди здоров`ю, слід тільки вказати на порушення, а далі тягар доказування покладається на медичну установу чи на лікаря. При цьому вказане не призводить до порушення принципу диспозитивності судового процесу, а навпаки слугує для забезпечення процесуальної рівності сторін.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , знаходилася у КУ «Міська клінічна лікарня № 11» на стаціонарному лікуванні з 04 вересня 2015 року по 05 липня 2016 року з діагнозом при госпіталізації «Закритий уламковий крізьвертельний перелом лівого стегна зі зсувом уламків, закритий уламковий перелом на межі середньої й нижньої третин лівої ліктьової кістки зі зсувом уламків, закритий перелом щиколоток правого гомілковостопного суглобу з підвивихом стопи назовні, закритий перелом голівки малогомілкової кістки праворуч зі зсувом уламків, перелом ребер ліворуч, підшкірна емфізема ліворуч», а також з 08 липня 2016 по 14 листопада 2016 року.

Як вбачається з копії медичної карти стаціонарного хворого № 4814-106 КУ «МКЛ № 11» гр. ОСОБА_1 знаходилася на стаціонарному лікуванні з 11 квітня 2017 року по 07 червня 2017 року з діагнозом: «Хронічний посттравматичний остеомієліт лівої стегнової кістки, норицева форма, остеолізис головки та шийки лівої стегнової кістки».

Згідно з випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 13635 ОСОБА_1 знаходилася в хірургічному відділенні КЗОЗ «ХМКБЛ №17» громадянка ОСОБА_1 , 1960 р.н., знаходилася на стаціонарному лікуванні з 11 вересня 2017 року по 11 жовтня 2017 року з діагнозом: «Хронічний остеомієліт лівої стегнової кістки, стадія функціонування нориці, стан після металоостеосинтезу пластиною перелому лівого стегна (17.09.2015).

Як вбачається із наданих копій пенсійних посвідчень, позивачці встановлено 1 групу інвалідності з терміном дії до 31 липня 2017 року, а з 09 серпня 2017 року встановлено 2 групу інвалідності безстроково.

Згідно з видатковими накладними № 486 та № 487 від 17 вересня 2015 року вартість комплекту фіксаторів для накістного остеосинтезу стегнової кістки коштує 15760 грн, а комплекту фіксаторів для накістного остеосинтезу гомілки - 5625 грн, за видатковою накладною від 18 вересня 2017 року комплект матеріалів для індивідуального спейсеру з кісткового цементу EVOCEM коштує 16015,47 грн.

Крім оплати вартості імплантів позивачка понесла витрати на ліки на підтвердження яких надала копії квитанцій та чеків.

Згідно з висновком повторної судово-медичної експертизи № 08-266/2021/пп від 20.07.2022 року, складеним експертами Обласного бюро судово-медичної експертизи Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації на виконання ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 12 травня 2021 року, було проведено дослідження та встановлено таке.

З копії медичної карти стаціонарного хворого №13746 (1489) Міської клінічної лікарні № 11 і cтop. 99-248 т. 1, стор. 1-204 т. 2) на ім`я ОСОБА_1 , 1960 р.н., відомо, що вона знаходилася на стаціонарному лікуванні з 04.09.2015 по 05.07.2016 з діагнозом при госпіталізації «Закритий уламковий крізьвертельний перелом лівого стегна зі зсувом уламків, закритий уламковий перелом на межі середньої й нижньої третин лівої ліктьової кістки зі зсувом уламків, закритий перелом щиколоток правого гомілковостопного суглобу з підвивихом стопи назовні, закритий перелом голівки малогомілкової кістки праворуч зі зсувом уламків, перелом ребер ліворуч, підшкірна емфізема ліворуч».

За результатами огляду ОСОБА_1 лікарем приймального відділення від 04.09.2015 о 22:30 було зафіксовано артеріальний тиск 90/60 мм рт. ст., пульс 84 уд. за хв . встановлено діагноз: «Політравма, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, тупа травма грудної клітки, закритий перелом лівої ліктьової кістки, крізьвертельний перелом лівого стегна, гіпертонічна хвороба II ст.». Було призначено наступне обстеження та лікування: консультації лікарів - хірурга, нейрохірурга, травматолога, реаніматолога; медикаментозні засоби - промедол, фізіологічний розчин, ГЕК (гідроксіетілкрахмал).

За результатами огляду лікарем-хірургом від 04.09.2015 о 22:50 було визначено наступні клінічні дані у хворої ОСОБА_1 - артеріальний тиск 70/20 мм рт. ст., пульс 100 уд./хв. (цифри виправлені), та інші й було встановлено наступний діагноз: «Політравма, переломи 4,5,6,7 ребер ліворуч, перелом лівого стегна», було рекомендовано: адекватне знеболення, загальні аналізи крові та сечі, проведення протишокових заходів, комп`ютерно-томографічне дослідження органів грудної клітки та поперекової ділянки, консультації анестезіолога для вирішення питання за транспортування хворого, госпіталізація до відділення інтенсивної терапії, динамічне спостереження.

05.09.2015 о 00:10 за результатами огляду лікарем-травматологом хворої ОСОБА_1 у палаті інтенсивної терапії було зафіксовано «важкий стан хворої, у свідомості, орієнтована, в області частини голови, що вкрита волоссям, зліва - підапоневротична гематома, в ділянці лівого плеча і передпліччя - поверхневі осаднення розмірами 8x4, 6x4, у середній третині лівого передпліччя - деформація, пальпаторно патологічна рухливість, кісткова крепітація, верхня третина лівого стегна набрякла, відзначаються садна, ліва нижня кінцівка ротована назовні, спостерігається симптом «п`ятки, що прилипла», в ділянці правого гомілково-стопного суглобу відзначається крепітація кісткової тканини за ходом обох кісточок, патологічна рухливість, грудна клітка - спостерігається кісткова крепітація по лопатковій лінії, підшкірна емфізема, було встановлено наступний діагноз: «Закритий уламковий крізьвертельний перелом лівого стегна зі зсувом уламків, закритий уламковий перелом на межі середньої й нижньої третин лівої ліктьової кістки зі зсувом уламків, закритий перелом щиколоток правого гомілковостопного суглобу з підвивихом стопи назовні, закритий перелом голівки малогомілкової кістки праворуч зі зсувом уламків, перелом ребер ліворуч, підшкірна емфізема ліворуч». 05.09.2015 з 00:20 до 00:30 їй було проведено оперативне втручання - накладання системи скелетного витяжіння за надвиросткову ділянку лівого стегна. Також було проведено туалет саден верхньої третини лівого передпліччя й плеча, накладені асептичні пов`язки, на ліву верхню кінцівку накладена задня гіпсова шина, виконана спроба закритої ручної одномоментної репозиції уламків обох щиколоток правої гомілки, усунення підвивиху правої стопи з фіксацією гіпсовою лонгетною пов`язкою. За результатами контрольного рентгенівського дослідження визначено незадовільне стояння кісткових уламків, у зв`язку з чим було показано зняття гіпсової лонгети з наступним застосуванням системи скелетного витяжіння за праву п`яткову кістку. 05.09.2015 за результатами огляду лікарем-нейрохірургом хворій було встановлено наступний діагноз: «Підапоневротична гематома, садна лобне, дшянки ліворуч». За результатами рентгенологічного дослідження органів грудної клітки від 06 та 08 вересня 2015 року було встановлено рентгенологічні ознаки підшкірної емфіземи ліворуч, колабування легені не виявлено, дископодібно ателектатичні вогнища справа в нижньо-медіальному відділі, інфільтрація легеневої тканини, плеври над діафрагмою ліворуч, перелом 8 ребра ліворуч по задній аксилярній лінії зі зсувом уламків.

Враховуючи вище вказане, експертна комісія вважає, що діагноз при госпіталізації ОСОБА_1 було встановлено частково правильно без визначення діагнозу «Травматичний шок І-ІІ ступеня», відповідно станом на 22:30 та 22:50 04.09.2015, на що вказували наступні клінічні дані (масивність кісткової травми, блідість шкіряних покровів і слизових оболонок, тахікардія, артеріальна гіпотензія) та визначення індексу Альговера експертною комісією (0,93 та 1,43, відповідно до часу огляду хворої). Проте, протишокові заходи було призначено, у першому випадку з визначенням найменувань медикаментозних знеболюючого та стабілізуючих гемодинаміку засобів, у другому випадку без вказівки призначених засобів. Крім того, у діагнозі, який було встановлено лікарем приймального відділення, зазначено наявність гіпертонічної хвороби II ступеня. Оцінити правильність такого діагнозу за наявними даними не видається можливим. Комісія припускає, що саме цей діагноз було встановлено зі слів потерпілої ОСОБА_1 , що можна підтвердити ретроспективно даними з медичної карти амбулаторного хворого КУ МП № 1 м. Одеси без номеру, у якій є запис у графі заключні (уточнені) діагнози за наявність гіпертонічної хвороби від 05.07.2013.

Також, експертна комісія звертає увагу на те, що у щоденниковому записі хірурга від 04.09.2015 р станом на 22:50 год було рекомендовано проведення консультації анестезіолога для вирішення питання щодо транспортування хворої, яке не було виконано. Наступний огляд ургентним лікарем-травматологом було виконано 05.09.2015 року о 00:10 год (за даними записів з медичної карти) і проходив у палаті інтенсивної терапії.

Первинний огляд у відділенні реанімації та інтенсивної терапії датований 05.09.2015 року без визначення часу огляду та є нечитабельним для експертної комісії. Проте, станом на 9:00 годину 05.09.2015 черговим лікарем відділення інтенсивної терапії та й надалі (до 09.09.2015) визначено, що «...гемодинаміку стабілізували, діяльність серця ритмічна, дихання спонтанне, проводиться з 2-ох боків у всі відділи, послаблене ліворуч, діурез збережений...» та хвору було переведено до травматологічного відділення. Тобто, призначене медичними працівниками відділення реанімації та інтенсивної терапії лікування було адекватним та правильним.

У подальшому, 14.09.2015 року було отримано добровільну згоду хворої на оперативне втручання, заповнено бланк передопераційного епікризу (дата виправлена та нечитабельна) 15.09.2015 за даними щоденникового статусу планове оперативне втручання відмінили у зв`язку із категоричною відмовою хворої від підготовки до оперативного втручання, зазначено, що прийняла велику кількість проносного (без найменування препарату, дозування, кількості, записів у листі призначень). Надалі, у щоденниковому статусі від 16.09.2015 відзначено, що у хворої після прийому великої кількості проносного спостерігався рясний рідкий стул до 8 разів, призначено розчин реосорбілакту, розчин Рінгера, розчин глюкози 5%; фізіологічний розчин, рефортан 10 %.

17.09.2015 р хворій було проведено оперативне втручання металоостеосинтез крізьвертельного перелому лівого стегна та металоостеосинтез обох щиколоток правої гомілки. 21.09.2015 черговим терапевтом зафіксовано підвищення температури до 38 °С, дихання з жорстким відтінком тощо. У перевідному епікризі від 22.09.2015 було зазначено, що «спостерігалося підвищення температури тіла до 38,8 °С, з раньової поверхні верхньої третини лівого стегна спостерігалася велика кількість серозно-гнійного вмісту», на момент огляду було зазначено, що хвора виказує скарги «на біль за ходом верхньої третини лівого стегна, ...пов`язка за ходом післяопераційної рани верхньої третини лівого стегна масивно просякнута серозно-гнійним вмістом, зазначено, що хвора була консультована завідувачем відділенням кістково-гнійної хірургії, було рекомендовано подальше лікування у кістково-гнійному відділенні. Крім того, було зазначено, що у легенях дихання проводиться з обох боків, декілька послаблене ліворуч, температура тіла 36,6 °С (відзначається в щоденникових записах з 11.09.2015, коли було терапевтом встановлено діагноз: «Посттравматична лівобічна нижньочасткова пневмонія, легенева недостатність 2…» . 22.09.2015 гри первинному огляді з завідувачем відділення відзначено, що 21.09.2015 з операційної рани з`явилося значне гнійне відділяєме (яке у попередніх щоденникових записах не відображено), «...ліве стегно набрякле, гіперемоване, пальпація стегна болюча, з раньової поверхні лівого стегна відзначається гнійний вміст, при огляді розпущені шви, з рани виділилося близько 300 мл гнійно- геморагічного вмісту, було встановлено діагноз: «Післяопераційна гематома лівого стегна, що нагноїлася». Було зазначено план обстеження: «загальні аналізи крові та сечі, коагулограма, група крові, резус-фактор, цукор крові, електрокардіографічне дослідження, флюорографія, ВІЧ, кал на яйця глистів, білки крові, печінкові проби, бактеріальний посів, кров на стерильність, опис Q-грами, рентгенограма правого кульшо-стегнового суглобу» та план лікування: «антибіотики, нестероїдні протизапальні засоби, фізіотерапія, розтин абсцесу, перев`язки».

На підставі вище викладеного, комісія вважала, що відтермінування оперативного втручання («відстрочений остеосинтез») не суперечило вимогам та рекомендаціям клінічного протоколу діагностики та лікування переломів стегнової кістки, що затверджений Наказом МОЗ України №521 від 26.07.2006 № 521, проте збільшення доопераційних «ліжко-днів» збільшувало ризик післяопераційних ускладнень.

У копії медичної карти міститься результат мікробіологічного дослідження № 2006 МКЛ № 11 від 24.09.2015 на ім`я ОСОБА_1 (дата видачі 28.09.2015), за яким відомо, що при дослідженні мазку з рани у посіві виділена кишкова паличка (Е. coli) 10 5/ «рясне зростання» та визначено чутливість до антибіотиків. Звертаємо увагу на той факт, що у цьому результаті визначено нечутливість мікрофлори, тобто резистентність (стійкість) і до левофлоксацину та цефтріаксону, які призначалися хворій ОСОБА_1 .

У подальшому, за результатами мікробіологічного дослідження № 2564 від 25.11.2015 (арк. 40 т.1) при дослідженні раньового вмісту були виявлені стафілокок епідермальний 10 2, етеробактер аерогенес 102, визначено резистентність до антибіотиків левофлоксацин, цефтріаксон та інших.

За даними з Акту лабораторного спостереження за хворою №13746 (арк.205 т.1) швидкість зсідання еритроцитів складала «8» (05.09.), «36» (09.09.), 35 мм/год. (10.09.2015); 50 мм/год (22.09.2015); 49 мм/год. (23.09.2015); 65 мм/год. (06.10.2015) зсув лейкоцитарної формули ліворуч («бактеріальна кров»), поява метамієлоцитів (1%), швидкість зсідання еритроцитів (у подальшому ШОЕ) 49 мм/год. - 23.09.2015. Також у результатах загальних аналізів сечі лейкоцитоз (підвищена кількість лейкоцитів): 3-5 у полі зору, плоский епітелій у великій кількості, епітелій піхвовий у п/з, бактерії у великій кількості (23.09.2015); 13-14 у полі зору, значну кількість слизу, бактерії - «суцільно...», (05.10.2015). 24.09.2015 була оглянута гінекологом - даних за гінекологічну патологію не встановлено. Є записи щодо призначення наступних медикаментозних засобів: канефрону, фурамагу, сибутину без вказівки дати та причини призначення.

У даному клінічному випадку, 22.09.2015 хворій було встановлено діагноз: «Післяопераційна гематома лівого стегна, що нагноїлася», при цьому зазначено, що «...при огляді розпущені шви, виділилося близько 300 мл гнійно-геморагічного відділяємого...», визначено план лікування: «антибіотики, нестероїдні протизапальні засоби, фізіотерапія, розкриття абсцесу, перев`язки»; у подальшому у передопераційному епікризі від 25.11.2015 визначено, що у хворої ОСОБА_1 встановлений діагноз: «Хронічний посттравматичний остеомієліт лівої стегнової кістки, крізьвертельний перелом лівої стегнової кістки, металоостеосинтез», було заплановане і проведене оперативне втручання - «фістулнекректомія лівого стегна».

Зазначаємо, що для встановлення інфекції області хірургічного втручання (надалі, ЮХВ) у сучасній ортопедичній практиці сформульовано стандартні діагностичні критерії. При цьому, достатньо наявності, навіть, однієї з таких ознак: гнійні виділення, висів збудника з отриманого матеріалу; абсцес або інші ознаки інфекції, які визначені під час повторної операції або рентгенологічного чи гістологічного дослідження.

Таким чином, за стандартними діагностичними критеріями ЮХВ симптом: інфікування післяопераційної рани лівого стегна у хворої ОСОБА_1 були вперше описані 21.09.2015 (гнійні виділення), висів збудника з мазку післяопераційної рани (від 24.09.2015), був отриманий 28.09.2015. Проте, діагнозу «Інфекція області хірургічного втручання» їй встановлено не було.

За даними з літературних медичних джерел існує багато класифікацій інфекційного процесу, який виникає у разі застосування імплантів для остеосинтезу. ЮХВ - інфекція області хірургічного розрізу органу чи порожнини, яка виникла в терміни до 30 діб після втручання без імплантації, або до одного року після операції з імплантацією. Еквівалентами такого стану в статистичній класифікації міжнародної класифікації хвороб (МКХ-10) є такі пункти: Т84.5. Інфекція та запальна реакція, пов`язані з внутрішніми протезами суглоба; Т84.6. Інфекція та запальна реакція, пов`язані з внутрішнім фіксуючим приладом (будь-якої локалізації), Т84 7. Інфекція та запальна реакція, пов`язані з іншими внутрішніми ортопедичними протезними пристроями, імплантатами та трансплантатами.

У сучасній літературі багато уваги присвячено визначенню факторів ризику, які сприяють виникненню інфекції після оперативних втручань з імплантацією. Серед найбільш поширених загальних факторів згадуються похилий вік; ожиріння; цукровий діабет; кортикостероїдна терапія; куріння; інфекційні процеси в інших органах; схильність до алергічних реакцій; порушення згортальної системи крові; запальні захворювання судин нижніх кінцівок; тривале перебування в стаціонарі; досвід хірурга; тривалий доопераційний ліжко-день; незадовільний санітарний стан лікувальної установи. Серед місцевих факторів, які збільшують ризик інфекції при остеосинтезі, наводяться такі: тяжкість травми; нестабільний або некоректний остеосинтез; ушкодження судин та нервів; повторні оперативні втручання тощо.

У більшості літератури критерієм оцінки вираженості інфекційного процесу є синдром системної запальної реакції, який характеризується двома або більше клініко- лабораторними ознаками, серед яких: підвищення температури тіла більше 38 °С або зниження менше 36 °С; тахікардія понад 90 ударів на хвилину; частота дихання понад 24 за 1 хвилину; підвищення рівня лейкоцитів периферичної крові. >12x10 9/л або зниження

У даному клінічному випадку поява бактеріальної інфекції у післяопераційній рані виникає на 4-й день після оперативного втручання, що дає підставу припустити, що інфікування пов`язане з оперативним втручанням, цьому могли сприяти порушення правил асептики/антисептики медичними працівниками під час оперативного втручання та у післяопераційному періоді. Встановити достеменну причину інфікування наразі неможливо, проте з великою вірогідністю можна висловитися щодо екзогенного (зовнішнього) інфікування післяопераційної рани.

Також, слід зазначити, що діагноз «Хронічний посттравматичний остеомієліт» було визначено некоректно, враховуючи той факт, що остеомієліт має патоморфологічно обумовлені стадії захворювання (гострий, хронічний тощо). Хронічний процес є наслідком гострої фази процесу. У даному клінічному випадку не було діагностовано, як гострого остеомієліту, так і неспецифічного остеомієліту - розвивається при зараженні стафілококом, кишковою паличкою та деякими видами грибка. Найбільш поширеними причинами прямого проникнення інфекції під час остеомієліту є проникні поранення та хірургічне інфікування. Посттравматичний остеомієліт може перейти в хронічну стадію за умови, якщо залишена значна ділянка некротизованої кістки під час хірургічного втручання, з єдиним можливим методом лікування шляхом повторних курсів хірургічної санації вогнища та антибіотиків. Більшість інфекцій в ортопедії, зокрема остеомієліт, обумовлені бактеріями, що формують біоплівку. На цей час доведено, що біоплівка на імпланті формується від 2 до 10 діб. Тобто при перших ознаках запального процесу необхідно розпочати адекватне лікування інфекції, інакше несвоєчасний початок боротьби з мікробами призводить до утворення біоплівки та неефективності подальших заходів. Біоплівка це високо структуроване співтовариство бактеріальних клітин, які набувають певного фенотипу, спілкуються за допомогою міжклітинних сигналів і прикріплюються до неорганічної або органічної поверхні. Через повільніші темпи росту і меншу метаболічну активність, вони менш чутливі до дії хіміотерапевтичних засобів. При хронічному остеомієліті та імплантат-асоційованих інфекціях бактерії ростуть у межах біоплівок, прикріплених до поверхні мертвої кістки або сторонньої речовини. Цей захисний спосіб росту захищає бактерії від дії антибіотиків та імунних захисних механізмів організму- людини і забезпечує умови для виживання мікробів. Хірургічна санація вогнища, промивання рани, а також пластика м`язовим клаптем або васкуляризованим тканинним клаптем відіграють важливу роль у профілактиці та лікуванні завдяки видаленню мертвої тканини, зменшенню бактеріального обсіменіння та заповненню мертвого простору васкуляризованими тканинами. Призначення конкретних антибіотиків згідно з результатами бактеріологічного дослідження збудника відіграють важливу роль у зниженні частоти виникнення гострого та хронічного остеомієліту. Внутрішньокісткова фіксація інфікованої мертвої кістки неминуче призводить до розвитку остеомієліту, тому її слід уникати. Забір кісткової тканини або біоптатів кісток для бактеріологічного дослідження зазвичай проводиться під час хірургічної санації вогнища. Рекомендується визначати ШОЕ у всіх пацієнтів з підозрою гф остеомієліт, і, як правило, рівень ШОЕ зазвичай підвищений при гострому та хронічному остеомієліті. Аналіз на С-реактивний білок (СРБ) виконується у всіх пацієнтів з підозрою на остеомієліт, як індикатора запалення. Ні рівень СРБ, ні рівень ШОЕ не є специфічними тестами, але ці показники сигналізують про наявність інфекції. До специфічних діагностичних досліджень належать бактеріологічні дослідження. Останні роки за кордоном набув поширення метод молекулярної діагностики. Найбільш часто для цього застосовують метод детекції патогенних мікроорганізмів за допомогою полімеразної ланцюгової реакції. На думку багатьох авторів, цей метод дозволяє на ранніх стадіях інфекційного процесу ідентифікувати будь-який патоген шляхом визначення специфічних ділянок геному, а також виявити наявність генів, які забезпечують можливу антибіотикорезистентність. Порівняно з традиційними методами досліджень ПЛР має низку переваг: високі чутливість та специфічність (близько 100%), оперативність та можливість повної автоматизації процесу, універсальність. Лікування ж складається з антибіотикотерапії з врахуванням антибіотикочутливості збудників та поверхневої хірургічної обробки рани, некректомії. Зазвичай тривалість приймання антибіотиків у пацієнтів з гострим остеомієлітом триває від 2 до 4 тижнів. У поєднанні з відповідним хірургічним втручанням внутрішньовенні антибіотики призначаються протягом 2 тижнів, в подальшому протягом додаткових 2-4 тижнів застосовують пероральні антибіотики. На відміну від цього, пацієнтам з хронічним остеомієлітом потрібно призначати довготривалі курси антибіотиків, зокрема тривалу супресивну терапію пероральними антибіотиками. Проведення численних хірургічних санації вогнища доцільно у випадку хронічної інфекції. Мета поверхневої хірургічної обробки рани або некректомії полягає у видаленні некротичних тканин до появи капілярної кровотечі ("симптом розсипаного червоного перця"). Хірургічна санація вогнища охоплює проведення остеоперфорацій (нанесення фрезових отворів у кістці до кістковомозкового каналу). В окремих випадках потрібно провести фенестрацію, щоб переконатись, що мертві тканини видалені, а вогнище інфекції чітко встановлено. Хірургічна санація вогнища, як правило, більш агресивна на стадії прогресування хвороби, за виключенням випадків, коли лікування вважається небезпечнішим для здоров`я пацієнта, ніж сама інфекція. Рішення про призначення пероральних або парентеральних антибіотиків повинно ґрунтуватися на результатах чутливості мікроорганізму, дотриманні пацієнтом режиму та схеми лікування, консультації з інфекціоністом та досвіді хірурга.

Відповідно до клінічної настанови №00397 на засадах доказової медицини, які створені DUODECIM Medical Publications, Ltd, основними положеннями при лікуванні інфекції в ортопедичній практиці є розпізнавання ознак і симптомів післяопераційної інфекції, визначення глибини інфекційного процесу та його збудника, зосередження уваги на передопераційній ліквідації усіх можливих осередків інфекції, проведення регулярного післяопераційного спостереження, що має забезпечити раннє виявлення ускладнень.

Важливе місце в сучасному лікуванні інфекції в ортопедії належить місцевому застосуванню антибактеріальної терапії. Останні дослідження показують, що в більшості випадків лише парентеральної терапії недостатньо для адекватної дії на мікробні співтовариства. Стандартні дозування антибіотиків, які зазвичай ефективно знищують чутливі планктонні бактерії, вирощені в лабораторії, можуть мати слабку антимікробну дію або взагалі бути неефективними щодо того ж типу бактерій у біоплівці, виділених з рани. Тому для руйнувальної спрямованої дії на інфекційний агент необхідне застосування місцевої антибіотикотерапії.

При ранній діагностиці післяопераційної інфекції, як у даному клінічному випадку, була потрібна санація операційного поля зі взяттям відповідних зразків культури, призначення довготривалої (до кількох місяців) цільової антибіотикотерапії (з 1-3 антибіотиками) з урахуванням антибіотикочутливості. Звичайно, що основним радикальним етапом лікування інфекції після остеосинтезу є хірургічна санація з видаленням імпланту. В деяких провідних клініках вважають, що некректомія має бути суперрадикальною - з видаленням усіх нежиттєздатних та сумнівних тканий одразу після початку інфекції, із заміною фіксації на позавогнищевий черезкістковий остеосинтез.

При аналізі щоденникових записів з 28.09.2015 експертною комісією зміни тактики лікування пацієнтки ОСОБА_1 не відбулося. У плані лікування від 22.09.2015 при первинному огляді поєднано із завідувачем відділення (при переводі у гнійне відділення) у плані лікування зазначено призначення антибіотиків без визначення конкретних засобів, у подальшому у щоденникових оглядах визначено рекомендації щодо призначення медикаментозного лікування з 23.09. по 25.09.2015, з 29.09. по 01.10.2015; з 05.10. по 08.10.2015, з 13.10. по 15.10.2015, з 20.10. по 22.10.2015, з 27.10. по 29.10.2015; у рекомендаціях від 28.09.2015, 02.10.2015, 09.10.2015, 16.10.2015, 30.10.2015 визначено узагальнену рекомендацію антибіотиків (у першому випадку), отримує курс антибактеріальної терапії (у інших випадках) й так далі. При цьому, у листах призначень з

З 22.09. по 01.10.2015, тобто впродовж 10 днів, визначено призначення «левофлоксацину» 1 раз внутрішньом`язово (дозування не вказано) та, ймовірно, «медоцефу» (малочитабельно) у дозуванні 1000 мг 2 рази на день внутрішньом`язово, «емсефу», з 25.10. по 03.11.2015 (10 днів у дозуванні 1000 мг 2 рази на добу внутрішньом`язово).

Аналізуючи призначення, слід зазначити, що незважаючи на визначення резистентності (стійкості) до препаратів «лефофлоксацин», «цефтриаксон» хворій ОСОБА_1 призначається антибіотикотерапія препаратів того ряду, до яких у неї виявлено резистентність (цефтріаксон, емсеф, медоцеф - препарати однієї групи - бета- лактамні антибіотики, цефалоспорини III покоління).

Таким чином, експертна комісія вважала, що при лікуванні хворої ОСОБА_1 були допущені дефекти надання медичної допомоги організаційно-тактичного, діагностичного та лікувального характеру, які полягали у ятрогенному інфікуванні кишковою паличкою післяопераційної рани, несвоєчасній зміні тактики лікування (видалення пластини, фіксація апаратом зовнішньої фіксації/гіпсова пов`язка тощо) при діагностуванні сторонньої інфекції у післяопераційній рані.

Крім того, комісія звернула увагу суду на несумлінне ведення медичної документації (відсутні конкретні дані за хід оперативних втручань, встановлених дренажах (тип та тривалість встановлення), глибині ураження післяопераціної рани тощо, у деяких випадках хаотичне призначення ліків, невідповідність призначень у щоденникових записах та листах призначень, у списках медикаментів, що були витрачені на ОСОБА_1 (іст. хв. № 3746) з листопада 2015 року по червень 2016 року не міститься даних за використання антибіотиків, нестероїдних протизапальних-медичних засобів, різні антропометричні дані хворої у кожному протоколі анестезіологічного забезпечення (у передопераційних оглядах анестезіологом та протоколах знеболення містяться різні значення маси тіла і зросту (70кг та 160см від 26.09.2016, приблизно 75 кг приблизно 170 см, ожиріння 1 або 3 ступеня (підкреслено обидва) від 11.11 2015; приблизно 90 кг 160см від 16.09.2015; 80 кг 180 см від 30.12.2015; 90 кг, 167 см від 23.05.2016 гіперстенічна будова тіла та інші), не призначення необхідних лабораторних досліджень (визначення С-реактивного білку, забору кісткової тканини або біоптатів кісток для бактеріологічного дослідження), несвоєчасна зміна тактики лікування, неадекватна антибіотикотерапія, відсутність консультації інфекціоніста, не переведення пацієнта до медичного закладу вищого акредитаційного рівня тощо.

У подальшому, за даними з копії медичної карти стаціонарного хворого № 10658/272 без вказівки на найменування закладу відомо, що гр. ОСОБА_1 , 1960 р.н., знаходилася на стаціонарному лікуванні з 08.07.2016 по 14/15.11.2016 з діагнозом «Хронічний посттравматичний остеомієліт лівої стегнової кістки, норицева форма». За даними первинного огляду із завідувачем відділення від 08.07.2016 у локальному статусі визначено, що вісь лівого передпліччя збережена, пальпація передпліччя безболісна, рухи у ліктьовому і променево-зап`ястковому суглобі у повному обсязі, захват кисті збережений; ліва стопа ротована назовні, лівий кульшо-стегновий суглоб деформований, пальпація лівого стегна помірно болюча, по зовнішній поверхні лівого стегна на післяопераційному рубці є нориця із серозним відділяємим, активні рухи у кульшо- стегновому суглобі відсутні, пасивні рухи 140-180, помірно болючі, правий гомілковостопний суглоб без видимої деформації, післяопераційні рубці без ознак запалення, пальпація гомілково-стопного суглобу безболісна, рухи в гомілково-стопному суглобі у повному обсязі, пальці стоп теплі, рухливі, чутливість збережена, пульсація периферичних судин задовільна. Було встановлено діагноз: хронічний посттравматичний остеомієліт лівої стегнової кістки, норицева форма, остеолізіс головки і шийки лівої стегнової кістки». Призначено план обстеження: загальні - аналізи крові та сечі, коагулограма, група крові, резус-фактор, цукор крові, ЕКГ, ФГ, БЛУ, ВІЧ, кал на яйця глистів, білки крові, печінкові проби, бактеріальний посів, кров на стерильність, опис 0- грами, рентгенограма правого кульшо-стегнового суглобу та призначено план лікування - антибіотики, нестероїдні протизапальні засоби, фізіотерапія, розтин абсцесу, перев`язки. У щоденниковому записі від 11.07.2016 у рекомендаціях вказано перев`язки, фізіотерапія, масаж. 16.07.2016 було проведено огляд терапевтом, встановлено діагноз: «Ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз, серцева недостатність 1, ... вторинна анемія легкого ступеня», призначено лікування. За результатами огляду лікарем-неврологом встановлено діагноз: «Дисциркуляторна енцефалопатія II ст., помірний гідроцефальний синдром, посттравматична невропатія малогомілкового нерву ліворуч». 14.07.2016 було оглянута лікарем-хірургом, який визначив, що на момент огляду хірургічної патології не визначено. 27.09.2016 було проведено планове оперативне втручання - фісгулонекрсеквестректомія області верхньої третини лівого стегна, дренування, призначено післяопераційну антибіотикопрофілактику.

За даними з листка призначень з 08.07 по 20.10.2015 було призначено перев`язки, фізіотерапія, ЛФК, масаж, аміцил 1,0х2р/день (з 23.08. по 28.08, з 04.10 по 06 10). За результатами клінічного аналізу крові ШОЕ від 11.07.2016 - 43 мм/год.

За даними з копії медичної карти стаціонарного хворого № 4814-106 КУ «МКЛ № 11» гр. ОСОБА_1 , 1960 р.н., знаходилася на стаціонарному лікуванні з 11.04.2017 по 07.06.2017 з діагнозом: «Хронічний посттравматичний остеомієліт лівої стегнової кістки, норицева форма, остеолізис головки та шийки лівої стегнової кістки». При надходженні локально було зафіксовано наступні дані: «ліва стопа ротована назовні, лівий кульшо- стегновий суглоб деформований, пальпація лівого стегна помірно болюча, на зовнішній поверхні лівого стегна на післяопераційному рубці є нориця із серозним відділяємим, рухи в кульшо-стегновому суглобі обмежені, помірно болючі, пальці стоп теплі, рухливі, чутливість збережена, пульсація периферичних судин задовільна. З 12.04.2017 по 06.06.2017 у щоденникових записах містяться дані щодо обробки нориці розчинами антисептиків, інколи її дренування, накладання асептичної пов`язки. У щоденникових записах загального огляду сумісно із завідувачем відділення дані рекомендації щодо перев`язок, фізіотерапії, нестероїдних протизапальних засобів, лікувальної фізкультури, масажу, полівітамінів. У листі лікарських призначень вказані- перев`язки, фізіотерапія, лікувальна фізкультура, масаж - з 11.04. по 27.04., з 16.05. по 07.06.; перев`язки, фізіотерапія - з 28.04. по 15.05.; «німесіл» - з 16.05. по 20.05.; полівітаміни - з 11.04. по 15.05., з 02.06 по 07.06.; «емсеф» - з 11.04 по 20.04.; «фламідез» - з 11.04. по 15.04. Отримано результати аналізів.

Крім того, у матеріалах справи міститься результат мікробіологічного дослідження № 936 (арк. 42 т. 3) від 24.05.2017 року, з якого відомо, що з рани було виділено ентеробактерії аерогенес - 102 , та визначено резистентність (стійкість) її до антибіотиків усього запропонованого ряду, окрім гентаміцину та меропенему, до яких було визначено чутливість; результати бактеріологічного посіву з відділяємого з прищів, пустул від 07.07.2017, з якого було виділено кишкову паличку 10 3 КОЕ - 2 с.р., та антибіотикограма від 07.07.2017, за якою визначено чутливість-її до антибіотиків, фагів, пробіотиків (арк. 44 т. 3).

Слід зазначити, що між даними з епікризу та, власне, у медичній карті, вбачаються розбіжності у записах результатів обстеження (загальний аналіз крові), тобто вказані різні показники дослідження (кількість еритроцитів, лейкоцитів, гемоглобіну, ШОЕ тощо) та переліку проведених додаткових досліджень.

За результатами комп`ютерно-томографічного дослідження кульшо-стегнових суглобів діагностичного центру «Витамед-І» від 11.04.2017 у ОСОБА_1 , 1960 р.н., були встановлені комп`ютерно-томографічні ознаки уламкового перелому проксимального відділу лівої стегнової кістки, що не зрісся; головка лівої стегнової кістки представлена кістковим фрагментом розмірами 20x10x14 мм; шийка лівої стегнової кістки візуалізується фрагментарно, шириною максимально до 5 мм; у порожнині лівого кульшо- стегнового суглобу визначається вміст, контури лівої вертлужної западини ерозовані, кісткова тканина, що прилягає, стоншена, відзначається вивих копчику допереду, у м`яких тканинах лівого стегна визначається норицевий хід, що починається у порожнині лівого кульшо-стегнового суглобу, що проходить між кістковими уламками і відкривається на поверхні шкіри, було встановлено заключения: уламковий перелом проксимального відділу лівої стегнової кістки, запальний процес в ділянці лівого кульшо-стегнового суглобу, норицевий хід м`яких тканин лівого стегна.

Відповідно до копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Спеціалізованої травматологічної медико-соціальної експертної комісії м. Одеси на ім`я ОСОБА_1 , 1960 р.н., їй було первинно встановлено 1 «Б» групу інвалідності з причини наявності захворювання загального характеру та опорно-рухового апарату, дійсно до 1 серпня 2017 р.

За даними з копії виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 13635 КЗОЗ «ХМКБЛ №17» гр. ОСОБА_1 , 1960 р.н., знаходилася на стаціонарному лікуванні з 11.09.2017 по 11.10.2017 з діагнозом: «Хронічний остеомієліт лівої стегнової кістки, стадія функціонування нориці, стан після металоостеосинтезу пластиною перелому лівого стегна (17.09.2015), ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний аортокардіосклероз, гіпертонічна хвороба II ст., серцева недостатність І». 18.09.201.7 було проведено оперативне втручання - фістулсеквестрнекректомію кульшо-стегнового суглобу, встановлення артикулюючого спейсеру, була виписана з позитивним ефектом (регрес больового синдрому, рана загоюється, зменшується серозно-геморагічне відділяєме з рани), рекомендовано спостереження у хірурга, травматолога за місцем мешкання, пере`вязки з Бетадіне, офлоксацин 200 мг по 1 табл. двічі на добу, ріфампіцин 0,15 1 т. тричі на день 90 днів та інше.

За даними з копії консультативного висновку спеціаліста Лікувально- діагностичного центру ТОВ «Свята Катерина-Одеса» від 08.04.2019 на ім`я ОСОБА_1 , 1960 р.н., відомо, що станом на 08 04.2019 при огляді було встановлено вкорочення лівої нижньої кінцівки приблизно на 4см, грубий рубець від післяопераційної рани в проекції кульшо-стегнового суглобу до середньої третини стегна, набряклість колінного суглобу, пальпаторно болючість його, при згинанні (обсяг рухів згинання 100 градусів) відзначається поскрипування й хруст у суглобі, м`язи стегна і гомілки гіпотрофічні, чутливість нижньої кінцівки не порушена, пацієнтка рухається за допомогою костилів, самостійно стоїть з зусиллям із-за порушення опори ноги, рухи у кульшо-стегновому суглобі різко обмежені із-за болю, згинання -125 0 , розгинання - 160°, відведення -10 0 , рубець деформує м`які тканини стегна, правий гомілково-стопний суглоб різко деформований, відзначається вальгусна деформація стопи, пальпаторно біль в проекції суглобу, рухи різко обмежені, було встановлено діагноз: «Інші уточнені ураження суглобів, не класифіковані в інших рубриках (М24.8), посттравматичний остеолізіс головки і шийки стегна лівої стегнової кістки, вкорочення лівої нижньої кінцівки, консолідований перелом щиколоток правої гомілки, деформуючий остеоартроз гомілково- стопного суглобу, пласковальгусна деформація правої стопи».

Слід зазначити, що у даному клінічному випадку, довготривалий термін лікування був обумовлений більшою мірою ятрогенними дефектами лікування. Крім того, на перебіг захворювання негативним чином впливали масивність та важкість скелетної травми, вік хворої, зниження резистентності організму за рахунок власне травми, так і чисельних оперативних втручань й довготривалого лікування.

Відповідно до п. 4.7. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», що затверджені Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року, між дефектами у наданні медичної допомоги хворій ОСОБА_1 медичними працівниками КУ «Міська клінічна лікарня №11» м.Одеси, які полягали у невстановленні клінічного діагнозу «Інфекція області хірургічного втручання», неадекватності типу та тривалості встановлення дренажів, що застосовувалися у післяопераційному періоді, несвоєчасній зміні тактики ортопедичного лікування, неадекватній антибіотикотерапії, які призвели до розвитку остеолізісу головки і шийки стегна лівої стегнової кістки з наступним вкороченням лівої нижньої кінцівки та порушенням функцій лівих кульшо-стегнового та колінного суглобів вбачається прямий причинний зв`язок.

Крім того, позивачкою заявлено про відшкодування завданої працівника медичної установи моральної шкоди.

Отже, спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу відшкодування позивачці ОСОБА_1 відповідачем як медичною установою, що надавала їй медичну допомогу, завданої матеріальної та моральної шкоди.

Частково задовольняючи такі вимоги, суд оскаржуване рішення мотивував тим, що позовні вимоги щодо неякісних медичних послуг знайшли своє підтвердження. Судово-медичною експертизою встановлено дефекти у наданні медичної допомоги хворій ОСОБА_1 медичними працівниками КУ «Міська клінічна лікарня № 11» м. Одеси. Також суд зазначив, що вимога про стягнення втраченого заробітку та неотриманих пенсійних виплат не грунтується на вимогах закону, оскільки в даному випадку судом встановлено надання неякісних медичних послуг та лікування, тому норми ст. 1195 ЦК України не розповсюджуються на виниклі правовідносини. Отримання пенсійних виплат напряму залежить від багатьох факторів, тоді як позивачем не надано доказів, що саме в результаті дій відповідача було порушено її право на отримання пенсії. Безпідставною суд вважав вимогу про витрати для майбутньої операції, оскільки такі витрати не були ще понесені.

Колегія суддів погоджує вказані висновки суду, а помилкові доводи апеляційної скарги цих правильних висновків суду не спростовують.

Не може бути взятий до уваги як підстава для скасування або зміни оскаржуваного рішення довід апеляційної скарги про те, що позивач звернулась з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, проте в рішенні викладені позовні вимоги ОСОБА_1 , як «про відшкодування витрат на лікування, стягнення неотриманого заробітку, моральної шкоди та майбутніх витрат», оскільки розглядаючи справу, суд виходив зі змісту позовних вимог та їх обґрунтування позивачкою.

Предметом позову ОСОБА_1 зазначено саме відшкодування їй шкоди через неякісну надано медичну допомогу, що вплинуло на її тривалість, тяжкість ускладнень, некоректність лікування потягла за собою інвалідизацію та додаткові майнові витрати позивачки.

Вказане не потребувало будь-яких уточнень позовних вимог, як помилково вважає заявник.

Щодо посилань заявника на не встановлення в рішенні суду, діями якого саме спеціаліста в галузі медицини позивачці спричинена шкода, і незалучення судом відповідного лікаря в якості третьої особи, то колегія суддів бере до уваги, оскільки у деліктних правовідносинах у сфері надання медичної допомоги протиправна поведінка спрямована на порушення суб`єктивного особистого немайнового права особи, яке має абсолютний характер, - права на медичну допомогу. У сфері надання медичної допомоги протиправними необхідно вважати дії медичного працівника, які не відповідають законодавству у сфері охорони здоров`я, зокрема стандартам у сфері охорони здоров`я та нормативним локальним актам.

Відповідно до частини другої статті 34 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» обов`язками лікуючого лікаря є своєчасне і кваліфіковане обстеження та лікування пацієнта.

Таким чином, надання несвоєчасної або некваліфікованої медичної допомоги є протиправною поведінкою медичного працівника.

Згідно з частиною четвертою статті 34 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» лікар не несе відповідальності за здоров`я хворого в разі відмови останнього від медичних приписів або порушення пацієнтом встановленого для нього режиму.

Аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14, підстав відступити від якого Верховний Суд не встановив.

Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції наведені правила норм матеріального права врахував, а саме вимоги ст. 1166, 1172 ЦК України, дослідивши зібрані у справі докази, надавши їм оцінку та обґрунтувавши прийняття чи відхилення доказів, не встановив відсутності вини у діях відповідача, оскільки вищезазначена медична допомога надавалася ОСОБА_1 саме медичними працівниками відповідача, що перебували з комунальною установою у трудових правовідносинах, яка не спростувала наявності вини у діях її лікарів у завданні шкоди здоров`ю позивачки.

Як є помилковим і довід заявника про те, що покладаючи на відповідача майнову відповідальність за завдану шкоду, суд не прийняв до уваги наявність причинного зв`язку з отриманими позивачем травмами та ушкодженням здоров`я, оскільки позивачка потрапила в лікарню після ДТП, однак звернулась з позовом тільки до лікарні та не зверталась з позовом до винної у ДТП особи, оскільки підставою для покладення на комунальну установу відповідальності за завдану шкоду є саме через допущені дефекті надання медичної допомоги організаційно-тактичного, діагностичного та лікувального характеру, які полягали у ятрогенному інфікуванні кишковою паличною післяопераційної рани, несвоєчасній зміні тактики лікування (видалення пластини, фіксації апаратом зовнішньої фіксації/гіпсова пов`язка тощо) при діагностуванні сторонньої інфекції у післяопераційній рані, про що зазначено у висновку повторної судово-медичної експертизи № 0-8-266/2021/пп.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, у випадку, якщо сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

Отже, висновок експертизи може бути відповідним доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. У разі коли висновок експертизи наданий стороною (зокрема як додаток до позовної заяви), тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися судом виключно як письмовий доказ, що підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці на підставі ст. 76, 77, 95, 106 ЦПК України. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, враховуючи характер матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз`яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про призначення проведення судової експертизи на підставі ст. 103 ЦПК України.

По даній справі вказані експертні висновки надані в ході саме повторної судово-медичної експертизи, яка призначена згідно ухвали суду, і відповідачем належними, допустимим та достатніми доказами вказаний висновок не спростований.

Оскільки суд розглядає справу у відповідності до засад цивільного судочинства диспозитивності та змагальності, то не можуть бути взяті до уваги твердження заявника про недопит судом у якості свідків лікарів, які проводили операції, експерту, оскільки вказане можливе лише за клопотанням учасника справи. Так само і посилання на те, що висновок експерта не був представлений відповідачу для формування захисту або перевірки його висновків, не узгоджується із правом учасника справи знайомитися з матеріалами справи, натомість за заявою повноважного представника відповідача розгляд справи 17.10.2023 було відкладено на 13.11.2023, куди представник відповідача, належно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилася.

Як не впливає на правильність рішення і те, що судом задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до КУ «МКЛ № 11», в той час як такої установи вже не існує, а є КНП МКЛ № 11, тобто позовні вимоги задоволені до неіснуючої організації, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, позов первісно був заявлений до КУ «МКЛ № 11» ОМР, саме в якій позивачка проходила лікування, і під час розгляду справи судом першої інстанції брала участь в якості представника відповідача ОСОБА_2 на підставі довіреності, виданої 26.12.2017 № 01-83/2216 () (а.с. 83 т. 1), правонаступником вказаної установи відповідно до загальнодоступних відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців є Комунальне некомерційне підприємство «Міська клінічна лікарня № 11» Одеської міської ради, .

Отже, вказане не впливає на правильність ухваленого рішення, а може бути вирішено судом в порядку виправлення описки.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок місцевого суду про наявність підстав для часткового задоволення позову є правильним, оскільки дослідженими доказами позивачем доведено факт заподіяння позивачці шкоди відповідачем у вигляді неякісних медичних послуг та надано суду документи, які підтверджували, на її думку, розмір цієї шкоди. Відповідач презумпцію вини не спростував, а отже вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди як в частині майнової, так і немайнової (моральної) шкоди, розмір яких позивачкою доведений та не спростований відповідачем, а визначений судом розмір моральної шкоди також з урахуванням глибини та обсягу страждань позивачки, вимушеної тривалості її лікування з огляду на встановлену експертним висновком, який належними та допустимим доказами також не спростований, саме через допущені відповідачем дефекти надання такої медичної допомоги.

Оскаржуване судове рішення є достатньо вмотивованим та містить висновки суду щодо питань, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно застосовано до правовідносин норми матеріального права, повно та всебічно досліджено матеріали справи та прийнято обґрунтований висновок про часткове задоволення позову. Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права й не може бути скасованим з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 11» Одеської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 31 січня 2025 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко