Справа № 740/4459/24
Провадження № 2/740/114/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2025 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання Ісаєнко А. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», про стягнення страхового відшкодування,

установив:

У липні 2024 року позивач звернувся до суду з указаною позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідачки на свою користь суму сплачено страхового відшкодування в розмірі 30 542,94 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.02.2023 о 15 год. 40 хв. у м. Ніжині Чернігівської області по вул. Шевченка при виїзді з прилеглої території будинку № 107 А сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ», р. н. НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_1 , та автомобіля марки Volkswagen, р. н. НОМЕР_2 , який належить ТОВ «Порше лізинг Україна». Унаслідок ДТП автомобілі отримати механічні пошкодження. На момент ДТП між позивачем та ТОВ «Порше лізинг Україна» було укладено генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів (крім залізничного) № 28-0199-0157 від 20.07.2009, додатковий договір № 9 від 02.02.2015, додаток № 28-0199-0157/20/0013 від 04.02.2020, додатковий договір № 1 від 12.12.2022, згідно з якими позивач прийняв на себе зобов`язання з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальнику автомобіля Volkswagen, р. н. НОМЕР_2 . Постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06.04.2023 у справі № 740/1859/23 відповідачку притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Указану заяву розглянуто, а пошкодження автомобіля потерпілого внаслідок ДТП визнано страховим випадком. Позивач відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту виплатив страхове відшкодування у розмірі 45 926,56 грн, а також здійснив доплату в розмірі 40 946,20 грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «ВАЗ», р. н. НОМЕР_1 , була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» за полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № 211432644. Позивач звернувся до страхової компанії відповідачки із заявами про виплату страхового відшкодування за полісом № 211432644, за яким страхова компанія відповідачки здійснила виплату в розмірі 56 329,82 грн (страхова виплата з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля), яка не покриває суму виплати за договором добровільного страхування наземного транспорту № 28-0199-0157. Посилаючись на ст. 1194 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідачки, як особи, яка відповідальна за завданий збиток, різницю між сумою страхового відшкодування, сплаченою за договором добровільного страхування наземного транспорту № 28-0199-0157, та сумою страхового відшкодування, виплаченою за полісом, у розмірі 30 542,94 грн.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання в справі призначено на 01 жовтня 2024 року 12-00 год., яке у подальшому відкладено на 27 січня 2025 року 14-00 год.

У відзиві на позовну заяву представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Мусієнко В. О. просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не зазначено розмір ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, а також розмір франшизи, який передбачено в договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 211432644. Оцінювачем без участі відповідачки проведено огляд транспортного засобу та самостійно визначено пошкодження автомобіля. Позивачем до матеріалів справи не долучено фотокарток, які зроблені оцінювачем під час огляду транспортного засобу, та не доведено тієї обставини, яким саме чином оцінювач установив, які саме пошкодження завдано з вини відповідачки, а які - не мають жодного відношення до наслідків ДТП. При цьому відповідачка була позбавлена можливості взяти участь в огляді, оскільки не була про це повідомлена. Крім того, до позовної заяви не додано доказів, що оцінювач має освіту за фахом, стаж експертної роботи або кваліфікацію експерта-автотоварознавця за спеціальністю «Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу». Під час відшкодування шкоди ПАТ «НАСК «Оранта» позивач не мав претензій щодо відшкодованої суми коштів, а тому, таким чином, погодився з її розміром.

У відповіді на відзив представник позивача - Сечко С. В. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Зокрема, зазначив, що як убачається з акта огляду пошкодженого транспортного засобу від 18.04.2023 автомобіль Volkswagen, р. н. НОМЕР_2 , мав пошкодження, не пов`язані зі страховим випадком - ДТП, яке мало місце 23.03.2023 о 15 год. 40 хв. у м. Ніжині по вул. Шевченка, а саме: задній ліхтар - розбито; боковина ліва - деформовано, пошкоджено ЛФП; бампер задній - пошкоджено ЛФП, деформовано. За таких обставин, ПАТ «НАСК «Оранта» відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, здійснило виплату страхового відшкодування з урахуванням зносу транспортного засобу Volkswagen, р. н. НОМЕР_2 , у зв`язку з чим розмір страхового відшкодування за полісом № 211432644 становить 56 329,82 грн.

У судове засідання учасники справи не з`явилися.

Представник позивача - Сечко С. В. подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав.

До суду надійшла заява представника відповідачки - адвоката Мусієнка В. О., в якій він просив розглянути справу без його та позивачки участі та відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилаючись на правові позиції Великої Палати Верховного Суду, представник відповідачки зазначив, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

У матеріалах справи міститься заява представник третьої особи - Сагаля С. В. про розгляд цивільної справи без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, кожного окремо та в сукупності, керуючись законом і своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що 20.07.2009 між позивачем та ТОВ «Порше лізинг Україна» укладено генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів (крім залізничного) № 28-0199-0157, предметом якого є страхування майнових інтересів страхувальника, що не суперечить чинному законодавству України, пов`язаних з володінням, користуванням та розпорядженням, зазначеним в додатку, наземним транспортним засобом та стаціонарно встановленим на ньому додатковим обладнанням (а. с. 4-10).

Згідно з п. 9.4.11 договору страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування (страхової виплати) протягом 14 робочих днів від дати прийняття рішення про виплату страхового відшкодування (страхової виплати).

У додатку № 28-0199-0157/20/0013 до генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів (крім залізничного) № 28-0199-0157 від 20.07.2009 об`єктом страхування вказано наземний транспортний засіб Volkswagen polo sedan, р. н. НОМЕР_2 (а. с. 12).

Додатковим договором № 1 до додатку до генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів (крім залізничного) № 18-0199-0157 від 20.07.2003 сторони продовжили строк дії договору добровільного страхування до 03.02.2024, а також узгодили страхові суми та строки сплати страхових платежів (а. с. 13).

Постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 квітня 2023 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Як установлено у вищевказаній постанові суду, 23 березня 2023 року о 15 год. 40 хв. у м. Ніжині Чернігівської області ОСОБА_1 керувала автомобілем «ВАЗ 21104», р. н. НОМЕР_1 , при виїзді з прилеглої території будинку № 107 А по вул. Шевченка - не надала переваги в русі автомобілю "Фольксваген Поло", р. н. НОМЕР_2 , який рухався по вул. Шевченка в бік залізничного вокзалу, та скоїла з ним зіткнення, внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушила п. 10.2 ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 автомобіль Volkswagen polo sedan, р. н. НОМЕР_2 , належить ТОВ «Порше лізинг Україна» (а. с. 15, 16).

28.03.2023 ТОВ «Порше лізинг Україна» звернулося до позивача із заявою про настання страхового випадку та сплати страхового відшкодування (а. с. 17).

Згідно з рахунком № С4489202-1 від 18.04.2023 та № С4494460-1 від 30.05.2023 вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen polo sedan, р. н. НОМЕР_2 , становить 48 255,29 грн та 40 946,20 грн (а. с. 27-30). На підставі вказаних рахунків складено страхові акти № ДККА-82729 від 15.05.2023 та № ДККА-82729/1 від 30.05.2023 (а. с. 31, 32).

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, складеного 15.05.2023, вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen polo sedan, р. н. НОМЕР_2 , становить 48 255,29 грн (без урахування безумовної франшизи), з яких: 22 019,93 грн - вартість деталей, що замінюється (без урахування зносу); 6896,16 грн - вартість матеріалів, що використовується для відновлювального ремонту; 19 339,20 грн - вартість ремонтних робіт (зворот а. с. 31).

До позовної заяви додано розрахунок суми страхового відшкодування від 30.05.2023, згідно з яким вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen polo sedan, р. н. НОМЕР_2 , становить 89 201,49 грн (без урахування безумовної франшизи), з яких: 36 439,16 грн - вартість деталей, що замінюється (без урахування зносу деталей); 12 859,92 грн - вартість матеріалів, що використовується для відновлювального ремонту; 39 902,41 грн - вартість ремонтних робіт. З урахуванням безумовної франшизи в розмірі 2,328,73 грн, а також у зв`язку із зменшенням розміру страхового відшкодування відповідно до п. 34 цього розрахунку, сума страхового відшкодування до сплати становить 40 946,20 грн (зворот а. с. 32).

Позивач здійснив страхове відшкодування у розмірі 45 926,56 грн та 40 946,20 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 514187 від 15.05.2023 та № 52897 від 30.05.2023 (а. с. 33, 34).

Станом на час вчинення вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 21104», р. н. НОМЕР_1 , була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта», що підтверджується страховим полісом № 211432644 (а. с. 36).

Страхова компанія відповідачки - ПАТ «НАСК «Оранта» здійснила виплату страхового відшкодування за полісом № 211432644 позивачу в розмірі 56 329,82 грн (а. с. 35).

Згідно з наданим ПАТ «НАСК «Оранта» розрахунком страхового відшкодування від 18.07.2023 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Volkswagen, р. н. НОМЕР_2 (без урахування зносу деталей) становить 69 296,25 грн, а розмір матеріального збитку (з урахуванням зносу деталей) - 58 829,82 грн. З урахуванням франшизи у розмірі 2500,00 грн, сума страхового відшкодування до сплати становить 56 329,82 грн (а. с. 86).

Частиною 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже підставою цивільно-правової відповідальності, як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової (матеріальної) шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Згідно з п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них п. 9 ч. 1 указаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відносини у цій сфері регулює, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань прийнято Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (абз. 1 п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК України).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15, провадження № 14-176цс18, зроблено висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона не зобов`язує потерпілого визначати розмір збитків, які підлягають відшкодуванню, відповідно до вже сплаченої реальної вартості виконання відповідних відновлювальних робіт.

Таким чином, сам по собі факт нездійснення потерпілою особою фактичної оплати, яку він мусить здійснити для відновлення пошкодженого автомобіля, не є достатньою підставою у розумінні ст. 22, 1192, 1194 ЦК України для відмови у позові про відшкодування матеріальної шкоди.

Отже, системний аналіз ст. 22 ЦК України, ч. 2 ст. 1192, ст. 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню, є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу.

З огляду н а те, що вартість відновлювального ремонту без урахування зносу - це ті збитки, які позивач мусить понести для відновлення свого порушеного права та втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а тому на користь позивача підлягає стягненню відшкодування саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу, а саме різниця між вартістю відновлювального ремонту без урахування зносу та виплаченим відшкодуванням.

Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі ст. 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Аналогічні по суті висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19).

Згідно з п. 1.6, 8.1 та 8.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за законом має сплатити страховик як страхове відшкодування.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6- 691цс15 вказано, що суд касаційної інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з товариства, працівник якого є винуватцем ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

У постанові у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20) зроблено висновок, що відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суди не звернули уваги, що різниця між виплаченою потерпілій особі страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин, саме особа, винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити потерпілій особі таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 522/15636/16-ц (провадження № 61-1819св17) зазначено, що, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Ураховуючи те, що на відновлення автомобіля позивача окремі вузли підлягали заміні, апеляційний суд правильно визначив розмір коштів, який необхідний на відновлення пошкодженого автомобіля позивача та зробив обґрунтований висновок про те, що на користь позивача має бути стягнута різниця між фактичним розміром шкоди, страховою виплатою і витратами, які необхідні для повного відновлення транспортного засобу.

Зазначені висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 709/370/20 (провадження № 61-16320св20).

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України).

За приписами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а тому факт ДТП та вина відповідача у його вчиненні додаткового доказування не потребує.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов доведеним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Судом установлено та сторонами не оспорюється факт вчинення відповідачкою дорожньо-транспортної пригоди та її вини.

Предметом спору є різниця між сумою страхового відшкодування, сплаченого за договором добровільного страхування наземного транспорту № 28-0199-0157, та сумою страхового відшкодування, виплаченою за полісом № 211432644.

Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Volkswagen, р. н. НОМЕР_2 , підтверджується рахунками № С4489202-1 від 18.04.2023 та № С4494460-1 від 30.05.2023, виготовленими ТОВ «Автодім атлант» на замовлення ТОВ «Порше лізинг Україна», які є належними доказами на підтвердження витрат, які особа мусить понести для відновлення свого майна (вартості відновлювального ремонту), та які не спростовані відповідачкою й її представником під час розгляду справи.

Позивачем доведено факт заподіяння транспортному засобу матеріальних збитків винними діями ОСОБА_1 на суму 86 872,76 грн та виплату страховою компанією ПАТ «НАСК «Оранта» вартості матеріального збитку у розмірі 56 329,82 грн (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля), у зв`язку з чим різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою становить 30 542,94 грн.

З урахуванням вимог чинного законодавства, позивач набув право на стягнення з відповідачки різниці між сумою страхового відшкодування, сплаченого за договором добровільного страхування наземного транспорту № 28-0199-0157, та сумою страхового відшкодування, виплаченою за полісом № 211432644, у розмірі 30 542,94 грн, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову.

На підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76 - 82, 89, 141, 263 - 265, 268, 272, 273, 274 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», про стягнення страхового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» (вул. І. Федорова, 32, літ. А, м. Київ; ) суму страхового відшкодування в розмірі 30 542 (тридцять тисяч п`ятсот сорок дві) гривень 94 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» (вул. І. Федорова, 32, літ. А, м. Київ; ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Шевченко