Справа № 530/1349/24
Номер провадження 2/530/65/25

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2025 м.Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Ситник О.В., за участі секретаря Стрілець Л.Г. розглянувши в підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Зіньківської міської ради, про визнання права власності на житловий будинок з допоміжними господарськими будівлями,-

встановив:

28.06.2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до Зіньківського районного суду Полтавської області з позовом до виконавчого комітету Зіньківської міської ради, про визнання права власності на житловий будинок з допоміжними господарськими будівлями.

Ухвалою судді від 03.07.2024 року відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 07.10.2024 року.

Розгляд справи неодноразово відкладався з поважних причин .

16.01.2025 року від представника відповідача Зіньківської міської ради надійшло клопотання про заміну відповідача, в якому представник зазначила, що Зіньківська міська рада не є належним відповідачем по даній справі, оскільки є інші особи, які є спадкоємцями по справі та які є належними відповідачами , а Зіньківська міська рада може бути залученатільки у якості третьої особи .

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, надіслали заяву про розгляд справи у їх відсутність та підтримали позовні вимоги.

Відповідно до ст. 187 ЦПК України п. 11.- суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали. п. 12. якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків. 13. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Суд зазначає, що з позовних вимог вбачається, що позивачами є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідачем є Зіньківська міська рада . У позовній заяві зазначається, що нерухоме майно , а саме житловий будинок про визнання права власності на яке ідеться у позові належить до майна бувшого колгоспного двору . Членами двору були ОСОБА_4 - голова який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , членами двору були ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , який є одним із позивачів.

Нині чинне законодавство не містить визначення поняття «колгоспний двір». З прийняттям Закону України «Про власність» від 07.02.1991, який втратив чинність 20.06.2007 року, колгоспний двір припинив своє існування. З Цивільного Кодексу України вилучено статті, що встановлювали його статус (Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 16 грудня 1993 року № 3718-XII, який набрав чинності з 18 січня 1994 року).

Колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Він міг складатися і з однієї особи. Головою колгоспного двору був його засновник, як правило глава сім`ї, члени всі особи, котрі спільно проживали, вели господарство і перебували у сімейно-родинному зв`язку (подружжя, їхні батьки, діти, дід, баба, онуки та ін.), особи котрі тимчасово були відсутніми, перебували на дійсній військовій службі, виїхали на навчання чи займали виборчу посаду. Громадяни члени родини колгоспника, які не були членами колгоспу, вчителі та інші, а також громадяни, які не перебували в родинних зв`язках, але спільно вели підсобне господарство колгоспного двору, також користувалися правами колгоспного двору.

У разі смерті одного з членів колгоспного двору, спадщина на спільне майно господарства за наявності інших його членів, не відкривалася. Це було можливим лише після смерті останнього члена двору.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно п. 9 зазначених Вказівок, окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.

За загальним правилом, працездатний член колгоспного двору втрачав право на частку у майні двору у тому випадку, якщо він не менш, ніж три роки поспіль не брав участі своєю працею і засобами у веденні загального господарства двору. Це правило не поширюється за умови призову такого члена двору на військову службу, його навчання в навчальному закладі чи хвороби (положення статей 120-126 ЦК УРСР).

У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року мають вирішуватись за нормами, що регулюють власність цього двору.

Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

В п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», судам роз`яснюється, що положення статей 17, 18 Закону України Про власність щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;

в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору;

г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України Про введення в дію Закону Про власність, загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування.

Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

За приписами ст. 120, ст. 121, ст. 123 ЦК Української РСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. При цьому розмір часток учасників у праві спільної сумісної власності залежить від участі кожного із членів у його створенні.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (1217 ЦК України). Статтею 1226 ЦК України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України).

Відповідно до п.п. 4.15, 4.18 п. 4 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджено Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. № 296/5, видача свідоцтва про спадщину на майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони та арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

З позову не зрозуміло після смерті саме кого із членів колгоспного двору позивачі бажають визнати за ними право власності , оскільки член колгоспного двору ОСОБА_5 померла раніше ІНФОРМАЦІЯ_2 за голову двору ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Враховуючи вище зазначене - ОСОБА_5 своєї долі не виділяла та на момент її смерті залишалось ще два члени колгоспного двору - ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , після смерті голови двору ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 він також своєї долі не виділяв , а на даний час залишився член бувшого колгоспного двору - ОСОБА_1 !

Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі - із позову не відомо - чи складали заповіт за життя члени бувшого колгоспного двору ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на їх частку у спільному майні бувшого колгоспного двору

Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

З позову не відомо чи не втратив свою частку у бувшому колгоспному дворі член двору - позивач ОСОБА_1 .

Якщо позивач ОСОБА_1 не втратив свою частку у бувшому колгоспному дворі , а у разі смерті одного з членів колгоспного двору, спадщина на спільне майно господарства за наявності інших його членів, не відкривалася. Це було можливим лише після смерті останнього члена двору та за відсутності заповітів на майно у спільній власності членів двору ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на даний час єдиним власником як член бувшого колгоспного двору за відсутності підстав втрати своєї частки , а саме вибуття його із двору не менше ніж за три роки до ІНФОРМАЦІЯ_3 - є ОСОБА_1 .

Всі ці недоліки , а саме відсутність інформації у позові , на які докази сторона позивача посилається у позові та враховуючи заяви Зіньківської міської ради про те, що вони не можуть бути належними відповідачами у справі - призвело до неможливості розглянути справу без усунення недоліків.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. 187 п.п.11-13 ЦПК України суд , -

ухвалив

1. Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Зіньківської міської ради, про визнання права власності на житловий будинок з допоміжними господарськими будівлями - залишити без руху

2. Надати позивачам строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

3. Роз`яснити позивачам що якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків, а якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

СуддяО. В. Ситник