Справа № 350/1265/23
Провадження № 22-ц/4808/310/25
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Струтинської Д.В.,

з участю ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 27 грудня 2024 року,

в с т а н о в и в:

В липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.12.2021 позивач звернувся до відповідача щодо купівлі автомобіля «Урал». Між сторонами досягнуто домовленості про купівлю-продаж вказаного автомобіля, переобладнаного під вимоги позивача до кінця січня 2022 року. Фактично між сторонами було укладено усний договір купівлі-продажу автомобіля «Урал» у майбутньому.

Вартість автомобіля «Урал» становила 30 000 доларів США. В підтвердження виконання умов договору позивачем було оплачено аванс в розмірі 10 000 доларів США, що підтверджується розпискою, написаною особисто ОСОБА_3 20.12.2021.

Відповідно до розписки повинен був відбутися повний розрахунок вартості автомобіля. Після спливу вказаного терміну ремонтні роботи проведені не були, автомобіль не був готовий для продажу.

У зв`язку невиконанням попередніх домовленостей вчасно, купівля вказаного автомобіля втратила актуальність для позивача. ОСОБА_1 неодноразово повідомляв ОСОБА_2 про небажання укладати основний договір купівлі-продажу і просив повернути авансовий платіж в розмірі 10 000 доларів США.

Просив суд стягнути з відповідача авансовий платіж в розмірі 10 000 доларів США та 3% річних в сумі 420 доларів США.

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 01.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 31.08.2023 вказану цивільну справу передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 28.09.2023 відкрито провадження у цій справі і призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін.

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 14.12.2023 вказаний позов задоволено.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 17.04.2024 заяву про перегляд заочного рішення задоволено, скасовано заочне рішення від 14.12.2023, призначено судове засідання на 30.04.2024.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 30.04.2024 передано матеріали справи на розгляд до Івано-Франківського міського суду.

Постановою Київського апеляційного суду від 06.09.2024 ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 30.04.2024 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до Печерського районного суду міста Києва.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 12.12.2024 ухвалу Рожнятівського районного суду від 31.08.2023 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до Рожнятівського районного суду.

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 27.12.2024 справу передано за підсудністю до Івано-Франківського міського суду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 подав на електронну адресу Івано-Франківського апеляційного суду апеляційну скаргу (вх.№310/25), яка за змістом та вимогами ідентична тій, яка надійшла на поштову адресу суду (вх.№365/25). Тому, апеляційний суд вважає за правильне подані ОСОБА_1 апеляційні скарги розглядати як одну.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказав, що суд першої інстанції допустив спір між судами про підсудність. Посилався на постанову Київського апеляційного суду від 06.09.2024, якою справу направлено для продовження розгляду до Печерського районного суду м. Києва.

Вказав, що судом не враховано його позицію стосовно розгляду справи Печерським районним судом м. Києва, враховуючи останнє відоме місце реєстрації відповідача на той час.

Зазначив, що вказана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню, а справа направленню до Печерського районного суду міста Києва.

Просив ухвалу Рожнятівського районного суду від 27.12.2024 скасувати, повернути матеріали справи до Печерського районного суду м. Києва для продовження розгляду справи.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав з наведених в ній мотивів.

ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явився. Повідомлення про місце та час розгляду справи за зазначеною ним адресою повернулося суду, оскільки одержувач відсутній за вказаною адресою.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку прочасткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи таке.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Приймаючи оскаржувану ухвалу про передачу справи за підсудністю до Івано-Франківського міського суду, суд першої інстанції зазначив, що справа не підсудна Рожнятівському районному суду та враховано відсутність з боку відповідача заперечень проти передачі справи за підсудністю, хоч в суду відсутні відомості про місце реєстрації відповідача на адресою: АДРЕСА_1

Такі висновки суду першої інстанції визнаються апеляційним судом помилковими з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Підсудність це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду. Для визначення підсудності спору суду необхідно з`ясувати коло цивільних справ, які суд компетентний вирішувати по суті.

Територіальна підсудність (юрисдикція) це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Статтею 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч.9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Крім того, з огляду на положеннями ч. 1 ст. 32 ЦПК України, її застосування судом першої інстанції можливе лише один раз в одній справі. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 203/2372/18 (провадження № 61-5339св19) та у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 933/742/20 (провадження № 61-1961св21).

Як вбачається з матеріалів справи в липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів, вказавши при цьому адресу відповідача АДРЕСА_2 .

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 12.12.2024 скасовано ухвалу Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 31.08.2023 про передачу справи за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва, справу направлено для продовження розгляду до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області.

Відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №206783 від 31 серпня 2023 року ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 та знятий з реєстрації 27 травня 2011 року (том 1а.с. 36).

Апеляційним судом взято до уваги дані, які містяться у копії паспорту відповідача, надані ним особисто і долучені до матеріалів справи. Згідно цих даних останнім місцем його проживання і реєстрації зазначено АДРЕСА_2 . Знято з реєстрації 16.05.2018 року (том 1 а.с.71). Інші дані щодо місця реєстрації відповідача в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, є всі підстави вважати, що позивачем при подачі позовної заяви до Рожнятівського районного суду визначено територіальну підсудність за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача, що відповідає вимогам ч.9 ст. 28 ЦПК України.

В спірному випадку суд першої інстанції в порушення норм процесуального права та всупереч фактичним обставинам справи помилково дійшов висновку про наявність підстав для передачі справи до іншого суду, внаслідок чого виник спір про підсудність, що є недопустимим.

Також апеляційний суд зазначає, що вимоги апелянта про передачу справи до Печерського районного суду для продовження розгляду не можуть прийматися до уваги, оскільки суперечать вимогам ст. 32 ЦПК України. Тому в цій частині апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Колегія суддів приходить висновку, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції згідно вимог ст. 379 ЦПК України для продовження її розгляду по суті.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Ухвалу Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 27 грудня 2024 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин