Провадження № 22-ц/802/89/25 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

секретар судового засідання Черняк О. В.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 , поданою представником ОСОБА_1 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2024 року та додаткове рішення від 13 листопада 2024 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 серпня 2022 року о 18 год 30 хв у м. Луцьку під час виїзду з вул. Захарова на вул. Декабристів, керуючи транспортним засобом Renault Megane, д. н. з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 не надав перевагу в русі транспортному засобу Audi А6, д. н. з. НОМЕР_2 , що рухався по головній дорозі. В результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень з матеріальними збитками. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2022 року в справі № 161/11247/22 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, за вищевказаним фактом. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в Акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС» (далі АТ «СГ «ТАС») (поліс № АТ/3006578). 26 вересня 2022 року АТ «СГ «ТАС» на підстав розрахунку суми страхового відшкодування та страхового акту сплатила йому страхове відшкодування в розмірі 158 40 грн. За висновком експерта № 0037/22 від 25 жовтня 2022 року, підготовленого для подання до суду, вартість матеріального збитку становить 324 644 грн, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників, що підлягають заміні становить 332 245 грн, величина втрати товарної вартості автомобіля становить 0 грн. Можливість відновлення транспортного засобу не встановлена. Просив стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу в момент ДТП, розмір якої буде визначено на підставі висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи, стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 25 000 грн моральної шкоди, 13 000 грн витрат на правничу допомогу та судових збір та витрат на проведення судових експертиз.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 жовтня 204 року позов задоволено частково, стягнуто ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 162 567,90 грн матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 10 000 грн моральної шкоди; зобов`зано ОСОБА_2 передати на користь ОСОБА_3 протягом 10 днів з дня набрання рішенням законної сили залишків автомобіля Audi A6, д. н. з НОМЕР_2 , ( НОМЕР_3 ); в задоволенні решти вимог відмовлено.

Додатковим рішенням від 13 листопада 2024 року стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1073,60 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13 000 грн, витрати на проведення судової експертизи в розмірі 4021,63 грн; відмовлено відповідачу ОСОБА_3 в присудженні судових витрат в його користь.

Відповідач ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на зазначені рішення суду. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, а висновки, викладені в ньому таким, що не відповідають фактичним обставинам справи. Позивач не довів вартість залишків пошкодженого автомобіля після ДТП для визначення розміру майнової шкоди, оскільки ремонт автомобіля є економічно необґрунтованим (автомобіль вважається фізично знищеним). Зважаючи на те, що пошкоджений автомобіль залишився в позивача, який має намір його відремонтувати, про що він вказав у позовній заяві, а вартість таких залишків експертом не визначена, то в матеріалах справи відсутні докази вартості залишків працездатних ліквідних складових автомобіля, що має значення для визначення розміру завданої шкоди. Згідно з відповіддю АТ «СГ «ТАС» вартість автомобіля Audi A6, д. н. з НОМЕР_2 згідно звіту № 26-D/11/29 від 14 вересня 2022 року (ФОП ОСОБА_4 ) в пошкодженому стані становить 150 276,37 грн. Такий доказ можна було врахувати та застосувати при розрахунку майнової шкоди: 324 644 грн (вартість т/з до ДТП) 158 400 грн (страхова виплата) 150 276,37 грн (вартість т/з після ДТП) = 15 967,63 грн (сума, що підлягає стягненню). Позивач діяв недобросовісно, тобто його поведінка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, а також не відповідає його попереднім заявам. Передача залишків транспортного засобу відбувається у порядку, встановленому законом, виключно у випадку, якщо ремонт автомобіля є економічно необґрунтованим. Маючи намір відремонтувати транспортний засіб, позивач фактично не погодився про визнання автомобіля фізично знищеним, не зняв його з обліку в сервісному центрі для виконання вимог закону та передання залишків особі, яка відповідає за завдану шкоду і після передачі таких залишків для набуття права отримати від такої особи відшкодування шкоди в розмірі, яка відповідає вартості транспортного засобу до ДТП. Виконання рішення в частині зобов`язання позивача передати залишки транспортного засіб відповідачу, а відповідача прийняти таки впродовж 10 днів з дня набрання рішенням законної сили є неможливим та не ґрунтується на нормах чинного законодавства. Примусове переоформлення автомобіля на винуватця ДТП є порушенням його прав, оскільки це фактично змушує його вступити в цивільно-правові відносини проти його волі. Додаткове рішення є немотивованим та незаконним. Представник позивача в цій справі виконала аналогічну роботу, що й у справі № 161/17751/22, де були вказані ті самі найменування правничих послуг. Позов є штучним, позивач не звертався до нього (відповідача) в досудовому порядку для врегулювання спору та не зняв з обліку транспортний засіб для передачі залишків. Просив скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2024 року та додаткове рішення від 13 листопада 2024 року, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову, судові витрати покласти на позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 заперечив вимоги апеляційної скарги. Зазначив, що вважає рішення суду першої інстанції та додаткове рішення такими, що ухваленні з додержанням закону і не підлягають скасуванню. Суд врахував, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 937 114,11 грн, а ринкова вартість автомобіля до ДТП становить 324 644,90 грн (за висновком експерта, залученого на замовлення позивача) або 320 9673,90 грн (за висновком експерта, залученого ухвалою суду). Він (позивач), уточнивши позов, наполягав саме на останній цифрі, фактично зменшивши позовні вимоги, що є його диспозитивним правом. Вважає, що незалежно від того, яку ринкову вартість слід брати до уваги, відновлювальний ремонт автомобіля значно перевищує цю вартість, а отже є економічно недоцільним, а сам автомобіль вважається фізично знищеним. Відповідач будь-яких клопотань про проведення додаткової чи повторної судової експертизи не заявляв, зокрема для встановлення вартості залишків, а лише обмежився повним запереченням позову. Оскільки шкода повинна бути відшкодована йому у повному обсязі, за відсутності даних про вартість залишків автомобіля та наявності його згоди на передачу цих залишків відповідачу, суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача в його користь різниці між вартістю автомобіля до ДТП та виплаченим страховим відшкодуванням, одночасно зобов`язавши його передати залишки автомобіля відповідачу. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та додаткове рішення без змін.

Представник відповідача Стасюк О. В. у судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити з викладених у ній підстав.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відновлювальний ремонт автомобіля значно перевищує його ринкову вартість до дорожньо-транспортної пригоди, а тому ремонт є економічно недоцільним, автомобіль вважається фізично знищеним. З метою відшкодування позивачу завданої йому матеріальної шкоди у повному обсязі, у зв`язку із відсутністю встановленої вартості залишків автомобіля та наявністю згоди позивача на передання їх відповідачу, з відповідача в користь позивача стягнуто різницю між вартістю автомобіля до ДТП та виплаченим страховим відшкодуванням, а позивача зобов`язано передати відповідачу залишки пошкодженого транспортного засобу. Розмір заявленої до стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП позивачу, зменшено з урахуванням принципів справедливості, добросовісності та розумності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 14 серпня 2022 року о 18 год 30 хв у м. Луцьку під час виїзду з вул. Захарова на вул. Декабристів, керуючи транспортним засобом Renault Megane, д. н. з. НОМЕР_1 , не надав перевагу у русі транспортному засобу Audi A6, д. н. з. НОМЕР_2 , що рухався по головній дорозі і сталася дорожньо-транспортна пригода. В результаті цього транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2022 року № 161/11247/22 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

Позивач є власником пошкодженого транспортного засобу Audi A6, д. н. з. НОМЕР_2 , на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у АТ «СГ «ТАС». АТ «СГ «ТАС» виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 158 400 грн (в межах ліміту відповідальності 160 000 грн, за вирахування франшизи 1600 грн)

Згідно висновку судового експерта ОСОБА_5 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження автомобіля AUDI A6, д. н. з. НОМЕР_2 ) вартість матеріального збитку (з технічної точки зору), завданого власнику автомобіля внаслідок його пошкодження 14 серпня 2022 року в цінах на момент ДТП становить 324 644 грн; 2) вартість відновлювального ремонту автомобіля на момент проведення дослідження становить 937 114,11 грн. 3) вартість відновлювального ремонту автомобіля, з врахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складників, що підлягають заміні на момент проведення дослідження становить 332 245 грн. 4) величина втрати товарної вартості автомобіля на момент проведення дослідження становить 0 грн.

Згідно з висновком судового експерта Волинського НДЕКЦ МВС України від 20 травня 2024 року ринкова вартість автомобіля AUDI A6, д. н. з. НОМЕР_2 , станом на 14 серпня 2022 року, до ДТП, складала 320 967,90 грн; вартість відновлювального ремонту автомобіля, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, складає 369 046,70 грн; вартість матеріального збитку завданого внаслідок пошкодження автомобіля складає 320 967,90 грн.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

За частиною першою статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

У статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 виснувала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

За змістом статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Згідно з висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи № СЕ-19/103-24/3298-АВ (здійсненої на замовлення позивача) та висновком судового експерта Волинського НДЕКЦ МВС України від 20 травня 2024 року, (виготовленим на виконання ухвали суду) вартість відновлювального ремонту транспортного засобу є вищою, ніж ринкова вартість такого автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, неможливість визначення судовим експертом (залученим судом) вартості транспортного засобу після ДТП станом на день проведення дослідження в контексті статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не впливає на факт визнання автомобіля марки Audi A6, д. н. з. НОМЕР_2 , фізично знищеним, оскільки для встановлення такої обставини необхідними є інші два показники: ринкова вартість транспортного засобу до ДТП і вартість його відновлювального ремонту.

Суд першої інстанції при розрахунку матеріального збитку, що підлягає відшкодуванню, врахував, що вартість транспортного засобу після ДТП не визначена будь-яким із судових експертів, тому дійшов висновку про стягнення з відповідача в користь позивача різниці між ринковою вартістю автомобіля до ДТП (відповідно до уточнених позовних вимог 320 967,90 грн встановлена ринкова вартість автомобіля до ДТП за висновком судового експерта від 20 травня 2024 року) та виплаченим страховим відшкодуванням (за виключенням франшизи 158 400 грн) в загальному розмірі 162 567,90 грн, з одночасним переданням відповідачу залишків транспортного засобу.

Зазначення позивачем ринкової вартості автомобіля до ДТП саме за висновком експерта від 20 травня 2024 року, що мало наслідком зменшення позовних вимог, є виключним правом позивача, що не погіршує становища відповідача за результатами розгляду справи.

За обставин визнання транспортного засобу фізично знищеним, коли сума страхової виплати не покриває у повному обсязі заподіяної шкоди, винна в ДТП особа зобов`язана відшкодовувати потерпілій різницю між розміром завданої шкоди (при тому, що до нього розміру не виходить вартість залишків транспортного засобу) і сумою страхового відшкодування (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2018 року в справі № 209/3145/15-ц, від 05 серпня 2020 року в справі № 362/3680/17, від 11 січня 2023 року в справі № 211/3277/20)

Порядок відшкодування завданої позивачу шкоди здійснено в порядку, визначеному статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», і позивач повинен передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП. Порядок (почерговість) виконання покладеного на позивача обов`язку з передачі залишків автомобіля відповідачу та стягнення з відповідача в користь позивача суми матеріального збитку повинен враховуватися під час виконання рішення суду, і прийняття відповідачем таких залишків не порушує його майнових чи особистих немайнових прав чи законних інтересів, не потребує переоформлення на нього транспортного засобу, оскільки є справедливим та пропорційним втручанням, покликаним відновити попереднє майнове становище потерпілої особи, власника майна.

Колегія суддів також враховує, що відповідач не погоджуючись з висновком експерта, залученого судом, не заявляв клопотань про призначення додаткової чи повторної судової авто-товарознавчої експертизи, на вирішення якої б ставилося питання про визначення вартості залишків транспортного засобу, а самостійне посилання на відсутність визначеної вартості автомобіля після ДТП як на підставу відмови в позові в частині стягнення матеріального збитку не є належним чином обґрунтованим та має ризик ухилення відповідача від відшкодування завданого ним як винною особою матеріального збитку потерпілій особі у обсязі, встановленому законом.

Підлягають відхиленню доводи апеляційної скарги про те, що позивач не мав бажання відчужувати належні йому залишки відповідачу, оскільки не заявляв у позовній заяві про передачу ним залишків транспортного засобу, не зняв автомобіль з обліку для подальшої передачі, і що суд першої інстанції таким чином вийшов за межі позовних вимог. Жодним нормативно правовим актом не визначено переліку дій потерпілої особи власника транспортного засобу, який вважається фізично знищеним, обов`язкових для вчинення з таким транспортним засобом для набуття права на звернення до суду з позовом про стягнення з винної особи матеріального збитку. Для передачі залишків автомобіля винній особі достатньо виключно згоди потерпілої особи на визнання його автомобіля фізично знищеним.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 125/1216/20.

В постанові Верховного Суду в справі № 753/11069/16-ц, зазначено, що задоволення вимог про відшкодування майнової шкоди в повному обсязі, виходячи з вартості автомобіля до ДТП, без врахування залишкової вартості пошкодженого транспортного засобу, і одночасне залишення у власності позивача цього автомобіля, не можна визнати обґрунтованим.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача в користь позивача 162 567,90 грн матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП з одночасним зобов`язанням позивача передати в користь відповідача залишки автомобіля Audi A6, д. н. з. НОМЕР_2 , у стані, який був на момент ДТП.

Апеляційна скарга містить вимогу про скасування рішення суду в частині стягнення моральної шкоди, однак доводів на обґрунтування такої вимоги відповідачем не викладено. Одночасно із цим, колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для зменшення розміру заявленої до стягнення суми моральної шкоди.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом-моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2020 року у справі № 372/2085/16-ц зазначено, що: «під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди».

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Автомобіль позивача є фізично знищеним, унаслідок ДТП позивач втратив транспортний засіб, яким користувався і ця втрата потребує значних фінансових затрат для налагодження його повсякденного життя.

З урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості колегія суддів вважає обґрунтованим розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача з відповідача в розмірі 10 000 гривень.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині оскарження додаткового рішення суду в цій справі (розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу та витрат на проведення експертизи), колегія суддів зазначає таке.

Частина друга статті 141 ЦПК України передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Порядок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу здійснюється відповідно до статей 134, 137, 141 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

З огляду на статтю 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявила клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 дійшла висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункти 107-109).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (East/West Alliance Limited v. Ukraine), заява № 19336/04).

Також у рішенні ЄСПЛ зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, що заявлена позивачем до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу розрахована з урахуванням уже наданих ним послуг в межах цивільної справи № 161/17751/22, і що такий розмір є штучно завищеним.

Колегією суддів установлено, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 червня 2023 року в справі № 161/17751/22 заяву адвоката Міщук І. В., яка діє в інтересах ОСОБА_2 про залишення позову без розгляду задоволено повністю, позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду. Рішення по суті в цій справі не ухвалювалося, судові витрати в користь позивача не стягувалися. Залишення без розгляду вищевказаного позову в справі № 161/17751/22 (навіть за умови ідентичності предмету позову (доказування) не обмежує позивача у праві заявлення до стягнення таких судових витрат у справі, що переглядається, у зв`язку із ухваленням в цій справі судового рішення по суті справи.

Визначений судом першої інстанції розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача в користь позивача, відповідає критеріям реальності, пропорційності та співмірності, а відповідач належним чином не спростував такий розмір витрат, не клопотав про його зменшення у порядку, встановленому ЦПК України.

Відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Тож сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо суд урахував відповідний висновок експерта як доказ (постанова Великої палати Верховного Суду від 22 листопада 2023 року у справі № 712/4126/22).

Суд належним чином оцінив ту обставину, що позивачу на його замовлення надавався і Звіт про проведення автотоварознавчого дослідження транспортного засобу в справі № 161/17751/22, і Висновок судової автотоварознавчої експертизи в справі, що переглядається, унаслідок чого було стягнуто виключно витрати, пов`язані з виготовленням висновку судового експерта, тому доводи апеляційної скарги в частині заперечень щодо стягнення витрат на проведення експертизи з підстав, заявлених відповідачем, є необґрунтованими.

Суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно задовольнив частково заявлений позов. Вищенаведені доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Рішення судом першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не має.

Керуючись статями 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2024 року та додаткове рішення від 13 листопада 2024 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя

Судді