ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 688/3071/24

Провадження № 22-ц/820/228/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Шевчук Ю.Г.,

учасники справи: представник апелянта адвокат Вітюк С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 листопада 2024 року (суддя Козачук С.В.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - виконавчий комітет Шепетівської міської ради Хмельницької області, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - виконавчий комітет Шепетівської міської ради Хмельницької області, як орган опіки та піклуванняпро позбавлення батьківських прав.

Позовна заява мотивована тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25.03.2019 року. Від шлюбу мають сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає разом із батьком, перебуває на його утриманні. Рішенням виконавчого комітету Шепетівської міської ради від 20.06.2024 року визначено місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 .

У 2019 році відповідач із двома дітьми від першого шлюбу переїхала проживати в інше місце, адресу свого місця проживання позивачу не повідомила, з того часу сина не провідує, не бере участі в його житті та вихованні, не відвідує батьківські збори, не цікавиться його здоров`ям та фізичним розвитком, матеріально не допомагає. Орган опіки та піклування надав висновок про доцільність позбавлення матері ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із урахуванням викладеного, позивач просив суд позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 листопада 2024 рокуу задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і покладено на орган опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області контроль за виконанням нею своїх батьківських обов`язків.

Суд першої інстанції, врахувавши конкретні обставини справи, якнайкращі інтереси дитини, дійшов висновку про недоцільність застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав матері не призведе до безумовного покращення життя малолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що факт самоусунення відповідачки від виконання батьківських обов`язків підтверджується довідкою №89, виданою 07.05.2024 року Пліщинським старостинським округом виконавчого комітету Шепетівської міської ради, про зареєстрованих осіб, актом від 07.05.2024 року, виданого Пліщинським старостинським округом виконавчого комітету Шепетівської міської ради, з якого слідує, що відповідачка більше як два роки не проживає на території с.Пліщин Шепетівського району Хмельницької області. В свою чергу, згідно наявних у справі доказів, вбачається, що малолітній ОСОБА_3 зареєстрований та проживає разом з батьком, у вихованні дитини бере участь тільки батько, органом опіки та піклування надано відповідний висновок про доцільність позбавлення батьківських прав матері відносно малолітнього ОСОБА_3 . Зібрані у справі докази дають можливість зробити висновок, про те, що мати ОСОБА_2 ухиляється від свого найголовнішого обов`язку, а саме, піклування про свою дитину.

Відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників по справі не надходило.

В судовому засіданні представник апелянта адвокат Вітюк С.В. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Інші учасники по справі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 16.09.2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Шепетівського місьрайонного суду Хмельницької області від 25.03.2019 року, яке набрало законної сили 25.04.2019 року.

Від шлюбу у сторін є малолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними свідоцтва про його народження серії НОМЕР_1 , виданого 03.12.2012 року виконавчим комітетом Поляхівської сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області.

Згідно довідки №89, виданої 07.05.2024 року Пліщинським старостинським округом виконавчого комітету Шепетівської міської ради, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 разом із батьком ОСОБА_1 .

Із акта про факт не проживання від 07.05.2024 року, виданого Пліщинським старостинським округом виконавчого комітету Шепетівської міської ради, слідує, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована по АДРЕСА_1 , але більше як два роки не проживає на території с. Пліщин Шепетівського району Хмельницької області.

Відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов, затвердженого 12.05.2023 року начальником служби у справах дітей Шепетівської міської ради, малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , разом з своїм батьком ОСОБА_1 , та його співмешканкою ОСОБА_4 . Мати ОСОБА_2 , зі слів батька, з ними не проживає, вони розлучилися 4 роки тому. Родина проживає у будинку загальною площею 80 кв.м, який складається з 4 кімнат. В будинку проведена вода, опалення пічне, наявні меблі, побутова техніка, продукти харчування. ОСОБА_5 навчається у 4 класі Пліщинської гімназії, має окрему облаштовану кімнату, в якій є все необхідне для його навчання, відпочинку та повноцінного розвитку. Між батьком та сином спостерігаються доброзичливі відносини, батько належним чином виховує та утримує дитину. На думку комісії умови проживання - задовільні.

Згідно довідки №84, виданої 08.05.2024 року Пліщинською гімназією з дошкільним підрозділом Шепетівської міської ради Хмельницької області, ОСОБА_3 навчається в 5 класі Пліщинської гімназії з дошкільним підрозділом. За роки навчання систематично відвідує заняття в школі, не пропускає уроки без поважних причин. Дитина завжди охайна, доглянута, забезпечена шкільним приладдям та усім необхідним. У вихованні ОСОБА_6 бере участь тільки батько ОСОБА_1 , який постійно цікавиться освітнім процесом у школі, регулярно відвідує батьківські збори, спілкується з педагогами, які навчають дитину.

Із висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради №03-28/2214 від 17.06.2024 року слідує, що розглянувши заяву ОСОБА_1 про надання висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки та піклування встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між батьками розірвано в 2019 році, малолітній ОСОБА_3 проживає з батьком ОСОБА_1 . Мати ОСОБА_2 з сином не проживає, участі у його вихованні не бере, матеріально не утримає. Враховуючи викладене, орган опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради вважає доцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Виконавчий комітет Шепетівської міської ради у своєму рішенні №224 від 20.06.2024 року «Про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7 », на підставі п. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, розглянувши заяву ОСОБА_1 про визначення місця проживання з ним малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , враховуючи те, що батьки дитини проживають окремо і дитина фактично проживає з батьком, а також те, що мати ОСОБА_2 не заперечує проти проживання дитини з батьком, керуючись ст. 34 ЗУ «Про місцеве самоврядування», визначив місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 .

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 як на підставу позбавлення батьківських прав матері - ОСОБА_2 , посилався на те, що відповідачка з сином не проживає, не піклується про нього, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, зловживає алкогольними напоями.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення батьківських прав свідчить про його інтерес до дитини.

Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (див. постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21.

Судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність достатніх підстав для позбавлення відповідачки ОСОБА_2 батьківських прав.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що доказів щодо обставин свідомого, умисного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, позивачем не було надано.

Не було надано таких доказів і до суду апеляційної інстанції.

Аналізуючи наданий виконавчим комітетом Шепетівської міської ради висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_2 апеляційний суд також не може з ним погодитись, оскільки цей висновок не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав.

Висновок не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків.

Як вбачається із матеріалів справи, державні органи взагалі не розглядали інші менш радикальні заходи, передбачені законодавством (соціальний супровід, попередження про недопущення неналежного ставлення до виконання батьківських обов`язків тощо) з метою змінити поведінку ОСОБА_2 по відношенню до її малолітнього сина ОСОБА_3 .

Крім того, представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області Занов`як І.С. в судовому засіданні в суді першої інстанції зазначив, що відповідач ОСОБА_2 була присутня на засіданні комісії щодо вирішення питання про доцільність позбавлення її батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та, висловлюючи свою думку, заперечувала щодо цього.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що із урахуванням якнайкращих інтересів дітей, позов про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 не підлягає задоволенню. Однак, ОСОБА_2 судом першої інстанції правильно попереджено про необхідність змінити ставлення до виховання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і покладено на Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.

Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. У свою чергу у цій справі, з урахуванням доказів, які є в матеріалах справи, в найкращих інтересах дитини зберегти зв`язок між матір`ю та дитиною, не позбавляючи відповідачку батьківських прав щодо ОСОБА_3 .

Як зазначив ЄСПЛ у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таких обставин у справі не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення підстав для розподілу судових витрат не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 лютого 2025 року.

Судді: Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк