ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2793/25 Справа № 210/4903/23 Суддя у 1-й інстанції - Скотар Р. Є. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
УХВАЛА

04 лютого 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі судді Остапенко В.О., розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2024 року у цивільній справі № 210/4903/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІСЕРВІС-КР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

УСТАНОВИВ:

До Дніпровського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2024 року у цивільній справі № 210/4903/23.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 січня 2025 року апеляційна скарга ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2024 року у цивільній справі № 210/4903/23 залишена без руху для сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 4 026 грн, для чого надано строк - десять днів з дня отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

У відповідь на зазначену ухвалу до суду апеляційної інстанції надійшла заява представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про звільнення відповідача від сплати судового збору на підставі нових обставин, а саме постанов Касаційного цивільного суду у справах № 761/46977/18 від 25 листопада 2020 року, № 216/3212/20 від 13 травня 2021 року, № 320/10834/18 від 19 січня 2022 року та № 761/19819/21-ц від 17 вересня 2024 року.

Вирішуючи питання про звільнення відповідача ОСОБА_1 від сплати судового збору, апеляційний суд виходить з того, що посилання представника відповідача на звільнення відповідача від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставним з огляну на таке.

Обов`язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір - це процесуальний обов`язок, визначений нормами процесуального права.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Преамбула Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Отже, позивач, який звільнений від сплати судового збору при пред`явленні позову, також звільняється від його сплати й при поданні апеляційної чи касаційної скарги якщо спір вирішено по суті.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц зазначила, що статтею 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому статтею 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів. Велика Палата констатувала, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України "»Про захист прав споживачів»).

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору. Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду визначила єдиний підхід щодо застосування судами норм матеріального права під час визначення, чи звільнена особа від сплати судового збору за звернення до суду із позовом на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», сформулювавши, що виключно позивачі споживачі у таких справах звільняються від справляння судового збору на всіх стадіях судового розгляду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 160/15864/20 зазначено, що стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів» підтверджує можливість судового захисту прав споживачів, передбачених законодавством, і встановлює певні особливості судового захисту їх прав, однією з яких є звільнення споживачів від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. У регулюванні сплати судового збору положення зазначеної норми права є спеціальними щодо положень статті 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки остання загалом урегульовує питання звільнення різних суб`єктів звернення до суду від сплати судового збору за різні процесуальні дії (об`єкти сплати судового збору) в судах усіх інстанцій.

Ураховуючи наведене, споживачі звільняються від сплати судового збору на всіх стадіях цивільного процесу у випадку, якщо вони є позивачами і звертаються до суду з позовами про захист прав споживачів.

Зокрема, такої ж позиції дотримується Верховний Суд при вирішенні питання про звільнення від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» за подачу касаційної скарги особами, які не мають процесуального статусу позивача (ухвала від 10 січня 2023 року у справі № 344/8736/21).

При цьому, апеляційний суд зазначає, що в даній справі ОСОБА_1 має процесуальний статус відповідача, а тому не є особою, яка звільнена від сплати судового збору відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

За таких обставин у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору слід відмовити.

При цьому посилання представника відповідача на нові обставини, а саме на практику Верховного Суду у справах № 761/46977/18 від 25 листопада 2020 року, № 216/3212/20 від 13 травня 2021 року, № 320/10834/18 від 19 січня 2022 року та № 761/19819/21-ц від 17 вересня 2024 року суд не приймає до уваги, оскільки зміст правовідносин у вказаних справах та справі № 210/4903/23 є відмінним.

При цьому, для визначення подібності правовідносин суд враховує правовий висновок, викладений в мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду у справах від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19, провадження № 14-166цс20, від 08 лютого 2022 року у справі №2-7763/10, провадження № 14-197цс21, згідно з якими на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, тоді подібність необхідно також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Враховуючи те, що апелянтом не усунуто недоліки апеляційної скарги відповідно до ухвали Дніпровського апеляційного суду від 09 січня 2025 року, для забезпечення можливості реалізації конституційного права на апеляційне оскарження необхідно продовжити скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Керуючись статтею 127 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2024 року, відмовити.

Продовжити ОСОБА_1 та її представнику ОСОБА_2 строк на усунення недоліків апеляційної скарги на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2024 рокуу цивільній справі № 210/4903/23, які були зазначені в ухвалі Дніпровського апеляційного суду від 09 січня 2025 року - десять днів з дня вручення копії цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: В.О.Остапенко.