Справа № 594/1600/24
Провадження №2/594/46/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року

Борщівський районний суд Тернопільської області

у складі: головуючого Чир П.В.

з участю секретаря Козій Я.Ю.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Денисової Т.С.

представника Борщівської міської ради Паламарчук Л.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Борщеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Борщівська міська рада Чортківського району Тернопільської області, про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів, що стягуються на утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить позбавити його батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Збільшити розмір аліментів, стягувати з ОСОБА_2 в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 в розмірі частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову посилається на те, що з 2005 року їхня сім`я проживала в м.Макіївка Донецької області. У 2015 році в зв`язку з військовими діями на території Донбасу, різною позицією із чоловіком щодо цих подій та погіршення, відповідно, подружніх відносин, вона з неповнолітнім сином та малолітньою дочкою вимушена була покинути попереднє місце проживання та в серпні цього ж року переїхала в м.Борщів Тернопільської області в будинок матері, для безпечного перебування. Оскільки відповідач самоусунувся від утримання малолітньої дитини, судовим наказом Борщівського районного суду від 24 червня 2016 року у справі № 594/597/16-ц було стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення нею повноліття, починаючи з 23 червня 2016 року. Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 02 квітня 2020 року, шлюб із відповідачем розірвано. За роки окремого проживання, адже відповідач залишився проживати на непідконтрольній Україні території, останній взагалі не дбав про малолітню дитину, матеріально не піклувався нею, участі у її вихованні не брав. Отже, з серпня 2015 року до сьогодні вихованням та утриманням дочки ОСОБА_3 в повній мірі займається лише вона. Відповідач у справі ОСОБА_2 участі у вихованні дитини не приймає, з дитиною не спілкується, оскільки з території, непідконтрольній Україні, не виїжджає, до дочки не навідується ні по місцю її проживання, ні в школу, жодного разу не поцікавився поведінкою дочки, її здобутками, не відвідав жодного організованого в школі заходу, не цікавився здоров`ям дитини. Відповідач повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, фактично забув про її існування. Отже, батько ОСОБА_3 жодного з покладених на нього обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі в її вихованні, не спілкується з дочкою, не проявляє до дитини щонайменшої батьківської турботи, не проявляє ніякої зацікавленості у її подальшій долі, не піклується станом здоров`я, її фізичним і духовним розвитком, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду. Будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною немає, ніхто відповідачу не забороняв і не забороняє приймати участь у вихованні дочки. Свідоме нехтування відповідачем своїх обов`язків підтверджує відсутність серйозного ставлення ним до своєї дитини. Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не є позбавленим інформації стосовно місця перебування дитини, а з її боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з батьком та прийманні участі батька в вихованні, вище викладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на відповідача законом. На сьогоднішній день сума аліментів, що стягнута з відповідача на утримання дитини віком 16 років не вистачає. З часу присудження відповідачу аліментів стан дитини змінився. Дочка подорослішала, у неї з`явились свої вподобання, інтереси, своє бачення на світ. Збільшились витрати на одяг, взуття, на догляд за дівчинкою, стали різноманітнішими вподобання в харчуванні. На сьогодні на утримання дочки вона витрачає більше 12000 грн в місяць. Вона не працевлаштована, працює по найму за межами України, користується банківським займом, в частині продуктів для дитини, частково допомагає мати зі свого домашнього господарства.

Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 04.11.2024 відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 02.12.2024 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Денисова Т.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не прибув повторно, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.

Суд ухвалив провести заочний розгляд справи, та вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Представник Борщівської міської ради в залі судового засідання вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, представника третьої особи, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти.

Сторони, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 02 квітня 2020 року розірваний.

У шлюбі в сторін народилося двоє дітей. Дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , видане Совєтським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції, є неповнолітньою.

Згідно довідки № 1078/52 від 18.10.2024, виданої Борщівською міською радою ОСОБА_1 , склад її сім`ї наступний: дочка ОСОБА_3 та мати ОСОБА_5 .

Згідно Актів обстеження умов проживання ОСОБА_1 №555 від 18.10.2024 та №84 від 01.10.2024, ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_3 проживають за адресою АДРЕСА_1 , взяті на облік ВПО. Мати самостійно здійснює матеріальне утримання доньки. Батько дитини участі у її вихованні не бере, дитиною не цікавиться.

Позивач ОСОБА_1 характеризується з позитивної сторони, скарг та заяв на її дії від жителів Борщівської ОТГ до Борщівської міської ради не надходило, що стверджується довідкою №1026/54/01297 від 01.10.2024.

Згідно довідки №320 від 25.09.2024 та характеристики виданих Борщівським НВК «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів №3 гімназія імені Р.Андріяшика», ОСОБА_3 навчається в Борщівському НВК «ЗНЗ І-ІІІ ст. №3 гімназія імені Р.Андріяшика » з першого класу. Вихованням учениці займається мати, активно бере участь у шкільному житті класу, систематично відвідує батьківські збори, цікавиться навчання дочки. Батько з 2019 року контакту зі школою не підтримує, участі у вихованні дочки не бере, жодного разу не відвідував школу, з класним керівником зв`язку не підтримує.

Згідно довідки від 24.09.2024. виданої сімейним лікарем ОСОБА_8 , дитина ОСОБА_3 у період профілактичних оглядів, обстежень і з приводу захворювань, приходить в супроводі матері. Батько дитину не супроводжував жодного разу.

Судовим наказом Борщівського районного суду №594/597/16 від 24 червня 2016 року, стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жительки АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 23 червня 2016 року.

Як вбачається з довідки Макіївського відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області № 22.8-7435 від 19.09.2024, ОСОБА_1 аліментів від ОСОБА_2 у період з 23.06.2016 по 19.09.2024 не отримувала.

Згідно розрахунку заборгованості у ОСОБА_2 за період з 23.06.2016 по 18.09.2024 наявний сукупний розмір заборгованості по аліментах в сумі 140277,63 грн.

Борщівська міська рада, що діє як орган опіки та піклування у висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_3 .

За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках і, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст.150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

За приписами п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до абз.2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»: ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Згідно ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

Так, у рішенні в справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Сімейним кодексом України у статті 7 визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Також, Європейський Суд у своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 згадуваного вище рішення у справі «Мамчур проти України»).

Таким чином, оцінка найкращих інтересів дитини повинна здійснюватися з врахування усіх вищенаведених елементів з оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими.

В судовому засіданні було допитано свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 ..

Зокрема, свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона працює вчителькою у школі, де навчається ОСОБА_3 та одночасно проживає по сусідству з її родиною. Батько ОСОБА_3 не бере участі у вихованні дитини протягом тривалого часу.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона є бабусею ОСОБА_3 , її зять ОСОБА_2 приїжджав ще у 2014 році. У 2015 році дочка разом з дітьми повернулись зі сходу та стали проживати у її будинку. З того часу ОСОБА_2 дитиною не цікавиться, не спілкується. Матеріально не допомагає.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона є сусідкою позивачки ОСОБА_1 , яка у 2015 році разом з дітьми повернулась проживати до м.Борщів. Батька дітей з 2015 року вона жодного разу не бачила.

Із досліджених у справі доказів суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 без поважних причин, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, не виявляє щодо дитини ОСОБА_3 батьківського піклування, не турбується про фізичний і духовний розвиток дитини, не виявляє інтересу до забезпечення дитині необхідного матеріального забезпечення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти.

На підставі викладеного, керуючись принципом якнайкращого забезпечення інтересів дитини, закріпленим у Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, суд приходить до висновку про доведеність невиконання відповідачем батьківських обов`язків, умисність таких дій та свідоме нехтування ними, безвідповідальне ставлення до їх виконання, відтак, застосування до нього крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відносно дитини забезпечить захист інтересів дитини, а наявні мотиви для позбавлення батьківських прав в даному випадку є доречними і достатніми з урахуванням обсягу наявних доказів.

За таких обставин, суд вважає, що відповідача ОСОБА_2 слід позбавити батьківських прав стосовно дитини ОСОБА_3 і це буде відповідати інтересам дитини

Поряд з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_2 положення статті 169 Сімейного кодексу України про те, що він має право на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав після усунення умов, які стали підставою для позбавлення його батьківських прав.

Таким чином, позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 459/3411/17.

Окрім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Суд під час вирішення позовної вимоги про збільшення розміру аліментів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 2 статтею 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з статтями 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стягнення аліментів на дитину є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Виходячи з наведеного, враховуючи якнайкраще забезпечення інтересів неповнолітньої дитини ОСОБА_3 яка проживає з позивачкою, суд вважає за можливе змінити розмір аліментів, а відтак слід стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 (однієї чверті) всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

На підставі ст.ст.164, 165,166, 180-183, 192 СК України, керуючись ст. ст.12, 13, 81, 141, 263, 265, 280-285 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_2 , батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Макіївка Совєтського району Донецької області.

Змінити спосіб стягнення аліментів, визначений судовим наказом Борщівського районного суду Тернопільської області від 24 червня 2016 року в справі № 594/597/16 (провадження № 2-н/594/16/2016).

Стягувати із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 (однієї чверті) всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення за судовим наказом Борщівського районного суду Тернопільської області від 24 червня 2016 року в справі № 594/597/16 (провадження № 2-н/594/16/2016) припинити з дня набрання законної сили цим рішенням.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати на сплату судового збору в сумі 1211 грн 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1211 грн 20 коп. судового збору.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідачем може бути подано заяву до Борщівського районного суду Тернопільської області про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано позивачем протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення після набрання ним законної сили направити органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована в АДРЕСА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , житель АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа: Борщівська міська рада, м.Борщів, вул.Грушевського,2 Чортківського району Тернопільської області, .

Повне рішення складено 07 лютого 2025 року.

Головуючий Чир П. В.