ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1475/25 Справа № 175/6895/24 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача:Новікової Г.В.

суддів:Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувала тим, що з 12 серпня 2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На теперішній час шлюб між сторонами розірвано. Дитина проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Відповідач на утримання дитини з лютого 2024 року не надав жодної фінансової допомоги.

Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі 9000 грн., починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2024 року позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 , аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 6 000 грн. щомісячно, починаючи з 14 травня 2024 року та до досягнення ОСОБА_3 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в межах сплати аліментів на утримання дитини за один місяць.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнення аліментів з 6000 грн. на 4000 грн. В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що позивачем не доведений розрахунок витрат на дитину, а саме розмір витрат на відвідування дитячого садка, який складає 12000 грн., тоді як у судовому засіданні позивачка підтвердила той факт, що дитина навчається у школі, що у свою чергу спростовують обґрунтованість зазначеного розрахунку витрат на утримання дитини, який зазначений позивачем. Суд першої інстанції задовольнив частково позовні вимоги та стягнув аліменти у розмірі 6000 грн. без жодного обґрунтування зазначеного розміру.

Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, вимагаються додаткові витрати. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Гарантований розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (1598,00 грн. станом на дату пред`явлення позову до суду), мінімальний розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку становить 3196 грн. станом на дату пред`явлення позову до суду).

Отже, стягнутий судом розмір аліментів майже вдвічі перевищує мінімальний розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який становить 3196 грн.

Крім того, зазначає, що не заперечує проти стягнення аліментів в розмірі 4000 грн. або 1/4 частини заробітку (доходу), що перевищує мінімальний розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів у розмірі 6000 грн., не встановив, що позивачем витрачаються кошти на утримання дитини у розмірі 12000 грн. на місяць, однак це залишилося поза увагою суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа в силу положень ч.6 ст. 19 ЦПК України є малозначною та розглядається в спрощеному порядку і ціна позову складає менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, виходячи із того, що ціна позову визначена сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців (стаття 176 ч.1 п.3), розгляд апеляційної скарги здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та додаткового рішення суду відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 12 серпня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 . Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , актовий запис №60 від 06.10.2017 року.

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 .

Дитина проживає з матір`ю, що не оспорюється відповідачем.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач фактично самоусунувся від утримання спільної дитини та у добровільному порядку не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дитини, яка повністю знаходяться на утриманні позивача ОСОБА_2 ..

Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Положеннями ст.180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

Згідно статті 141 СК України мати,батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною 5статті 157 цього Кодексу .

Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з положеннями ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У силу положень статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст.184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Згідно із частиною 1 статті 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

За встановлених обставин суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для стягнення аліментів з відповідача в розмірі 6000 грн., який буде достатнім для забезпечення якнайкращих інтересів дитини, забезпечить дитині належний рівень життя, необхідний для його фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку та не буде надмірним тягарем для відповідача.

Доводи про те, що суд першої інстанції не встановив, що позивачем не доведений розрахунок витрат на дитину у розмірі 12000 грн. на місяць, а тому не правильно визначено розмір стягнутих аліментів, є безпідставними.

Судом першої інстанції надана оцінка кожному доказу, який був долучений до матеріалів справи та правильно зазначено про часткову доведеність та обґрунтованість позовних вимог.

У свою чергу, оспорюючи рішення суду, відповідач не довів, що не може сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Необхідно також зазначити, що відповідач заперечуючи можливість сплачувати аліменти в розмірі, визначеному судом, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не подав суду належних та допустимих доказів розміру своїх доходів, а також не надав доказів наявності у нього інших щомісячних витрат, а тому такі доводи відповідача не впливають на визначення розміру аліментів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю

мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Помилковими є посилання в апеляційній скарзі на наявність підстав для обмеження розміру аліментів на дитину сторін, визначеним ч. 2 ст. 182 СК України мінімальним гарантованим розміром аліментів - 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки ця норма закону встановлює саме мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину, а в обставинах конкретної справи не має обмежень для стягнення аліментів у більшому розмірі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).

Таким чином, колегія суддів враховує, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дітей/дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини/дітей, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір, а тому посилання відповідача на неможливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі не заслуговують на увагу.

При цьому, сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів, відповідно до частини 1 статті 192 СК України.

Нових доказів, які не були предметом дослідження суду першої інстанції при ухваленні рішення про стягнення аліментів на утримання дитини відповідачем також не надавалось.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції з урахуванням вимог закону та можливістю відповідача сплачувати аліменти, прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення таких аліментів у розмірі 6000,00 грн. на дитину, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: