Справа № 130/2696/23
Провадження № 22-ц/801/231/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вернік В. М.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 рокуСправа № 130/2696/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Стадника І. М., Рибчинського В. П.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та адвоката Колошкіна Павла Івановича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21 листопада 2024 року, ухвалене у складі судді Верніка В. М. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У вересні 2023 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулось в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 травня 2021 року між сторонами було укладено договір №320314-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію».

Відповідно до умов договору відповідачка отримала кредит у розмірі 13 000 грн на умовах строковості на 16 тижнів до 16 вересня 2021 року, та платності 0,91711539% за кожен день користування кредитом.

Позивач свої зобов`язання за договором кредиту виконав та надав відповідачці грошові кошти в розмірі 13 000 грн шляхом перерахування на банківську картку відповідачки, який ОСОБА_1 вказала при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується платіжним дорученням.

Також 23 липня 2021 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до вказаного договору, відповідно до умов якого позичальнику додатково було надано кредит у розмірі 8 000 грн, комісія з надання додаткового кредиту 1 200 грн. Строк кредиту був продовжений на 113 днів, а термін дії договору до 07 січня 2022 року.

До теперішнього часу відповідачка свої зобов`язання за договором № 320314-КС-001 про надання кредиту та додатковою угодою належним чином не виконала, а лише частково сплатила кошти у розмірі 12 341,49 грн, чим порушила свої зобов`язання, встановлені договором.

Станом на дату подання позовної заяви за вказаним кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 44 554,68 грн, з яких 17 034,67 грн заборгованість за тілом кредиту, 26 320,01 грн заборгованість за процентам, 1 200 грн заборгованість за нарахованою та несплаченою комісією.

На підставі викладеного позивач, звернувшись в суд із даним позовом, просив стягнути з ОСОБА_1 вказаний розмір заборгованості, а також понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21 листопада 2024 року позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за кредитним договором №320314-КС-001 в розмірі 36 481,16 грн, а також судовий збір у розмірі 2 147,20 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_1 в порушення вимог кредитного договору та норм ЦК України, не виконала взятого на себе зобов`язання, позаяк нею не представлено суду будь-яких доказів щодо здійснення інших платежів в рахунок виконання власних зобов`язань за вказаним кредитним договором, а отже, не доведено відсутність своєї вини у його невиконанні, що згідно вимог закону є обов`язком особи, яка порушила зобов`язання.

Суд визнав неналежним доказом представлений позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором №320314-КС-001 (а. с. 24-25) в частині нарахування загалом в сумі 26 320,01 грн процентів за користування кредитом, оскільки вона не узгоджується з погодженим сторонами графіком платежів згідно Додаткової угоди №1 від 23 липня 2021 року. При цьому, так як положення кредитного договору та додаткової угоди не містять умов про будь-яку зміну процентної ставки упродовж визначеного строку, на який відповідачу був наданий кредит, заборгованість неповернутих ОСОБА_1 грошових коштів за ним підлягає визначенню саме на підставі вказаного графіку платежів.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню щодо стягнення з відповідача на користь позивача оспорюваної заборгованості за кредитним договором №320314-КС-001 від 27 травня 2021 року в загальній сумі 36 481,16 грн, яка складається із заборгованості за основною сумою кредиту в розмірі 17 034,67 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 18 246,49 грн, а також заборгованості за комісією в розмірі 1 200 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким рішенням, сторони подали апеляційні скарги, у яких зроблено посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Позивач просить рішення суду у частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення відповідних вимог у повному обсязі.

Представник відповідачки просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 05 грудня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Медвецький С. К., Рибчинський В. П.

Ухвалами Вінницького апеляційного суду від 10 грудня 2024 року апеляційну скаргу ТОВ «Бізнес Позика» залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 16 грудня 2024 року суддю Медвецького С. К. замінено на суддю Стадника І. М.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ТОВ «Бізнес Позика», надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 грудня 2024 року апеляційну скаргу адвоката Колошкіна П. І. в інтересах ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою адвоката Колошкіна П. І. в інтересах ОСОБА_1 , надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 січня 2025 року справу призначено до розгляду на 06 лютого 2025 року в порядку письмового провадження.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали апеляційні скарги

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Бізнес Позика» зводяться до доводів позовної заяви.

Також позивач зазначає, що місцевий суд належним чином не мотивував своє рішення у частині зменшення розміру процентів за користування кредитом.

Висновки суду першої інстанції про зменшення суми процентів за користування кредитом, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача із заявлених позивачем 26 320,01 грн до 18 246,49 грн базуються на хибному та/або помилковому сприйнятті та тлумаченні умов Кредитного договору та Правил надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика» (далі - Правила).

Відповідно до п. 1 договору процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та становить 0,91711539 проценти в день. Зазначена процентна ставка не змінювалась протягом всього строку дії Кредитного договору, в т.ч. і внаслідок укладення між його сторонами Додаткової угоди №1 від 23 липня 2021 року до Договору про надання кредиту № 320314-КС-001 від 27 травня 2021 року.

Відповідно до пункту 2 договору протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.

Графік (із відображенням у ньому граничного рівня (суми) процентів за користування кредитом, що підлягає сплаті на користь позивача в розмірі 18 246,49 грн), був розрахований з урахуванням своєчасного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором в частині повернення основної суми кредиту. Іншими словами, якщо б відповідач виконував свої грошові зобов`язання за кредитним договором у повній відповідності до графіку платежів, зазначеному в п. 3 договору (щодо дотримання сум та строків платежів), то розмір процентів за користування кредитом тоді дійсно становив би 18 246,49 гривень. Проте, внаслідок порушення зазначеного графіку платежів саме відповідачем, нарахування процентів здійснювалось у відповідності з п. 2 кредитного договору та п. 5.1. Правил щоденно та на неповернуту суму кредиту, а загальний розмір нарахованих та несплачених Відповідачем процентів саме із зазначеної причини цілком обґрунтовано є іншим (більшим), аніж зазначається в графіку.

У апеляційній скарзі адвоката Колошкіна П. І. поданій в інтересах ОСОБА_1 зазначено, що на час звернення в суд із позовною заявою про стягнення заборгованості у позивача в цій справі був відсутній предмет і підстави спору для такого звернення, адже у цей час на підставі договору №320314-KC-001 від 27 травня 2021 року здійснювалися заходи стягнення заборгованості у безспірному порядку та у відповідності до ЗУ «Про виконавче провадження» в межах виконавчого провадження №68678085, відкритого 16 лютого 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком В. В.

Відкриття такого виконавчого провадження здійснено приватним виконавцем на підставі заяви ТОВ «Бізнес Позика» від 10 січня 2022 року щодо примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О. О. від 29 грудня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» 37 993,02 грн заборгованості за згаданим кредитним договором.

Примусове виконання згаданого виконавчого напису здійснювалося у безспірному порядку, тобто, на час звернення до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості у позивача був відсутній предмет спору, як об`єкт спірного правовідношення чи певна матеріально-правова вимога до відповідача, адже стягнення заборгованості проводилося у безспірному порядку.

Оскільки позивач проводив примусове стягнення заборгованості у безспірному порядку, то одночасне звернення до суду спричиняє повторне стягнення з відповідача одного і того ж боргу за один і той самий період часу, який виник на підставі одного й того ж договору.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу адвоката Колошкіна П. І. в інтересах ОСОБА_1 позивач просить залишити її без задоволення, а також вирішити питання розподілу судових витрат.

Відзив на апеляційну скаргу позивача від відповідачки не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

27 травня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Бізнес Позика» було укладено договір №320314-КС-001 про надання кредиту, відповідно до якого позивач надає відповідачеві грошові кошти у розмірі 13 000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а відповідач зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором (а. с. 9).

Строк кредиту 16 тижнів, процентна ставка в день 0,91711539% фіксована, комісія за надання кредиту 1 950 грн, загальний розмір кредиту 13 000 грн, термін дії договору до 16 вересня 2021 року, орієнтовна загальна вартість кредиту 24 480 грн, орієнтовна річна процентна ставка 5496,36%.

Протягом терміну дії кредиту процентна ставка нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом (п. 2).

У п. 3 договору визначено графік платежів.

У п. 12 договору зазначені паспортні дані ОСОБА_1 , номер телефону, адреса електронної пошти. Договір підписаний одноразовим ідентифікатором G-1816 27 травня 2021 року о 13 год. 56 хв. 18 сек.

На а. с. 7-8 фотокопії паспорта та довідки про зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 .

На а. с. 10 візуальна форма послідовності дій клієнта.

На а. с. 10-16 Правила надання споживчого кредиту.

Відповідно до п. 2.17 Правил за результатами заповнення заявки на сайті може здійснюватися одночасна перевірка дійсності та аутентифікація поточного карткового рахунку заявника у тому числі, але не виключно шляхом блокування наперед невідомої заявнику довільної суми у розмірі від 1 копійки до 1 гривні.

Доказ блокування 1 грн на картці ОСОБА_1 № НОМЕР_1 на а .с. 17.

На а. с. 23 анкета клієнта (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи) із паспортними даними ОСОБА_1 , номером телефону, адресою електронної пошти, номер банківської картки № НОМЕР_1 .

Відповідно до платіжного доручення №28422 від 27 травня 2021 року ТОВ «Бізнес Позика» на картковий рахунок ОСОБА_1 на виконання умов кредитного договору було перераховано 13 000 грн із відповідним призначенням платежу (а. с. 6).

23 липня 2021 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, за умовами якої кредит збільшується на 8 000 грн, продовжено строку кредиту на 113 днів, строк дії договору до 07 січня 2022 року. Загальна вартість отриманого кредиту 17 034,67 грн; орієнтована реальна річна ставка 3110,0%; орієнтовна загальна вартість кредиту 36 481,16 грн; комісія за зміну умов договору 1 200 грн (а. с. 18-21).

У п. 17 додаткової угоди зазначені паспортні дані ОСОБА_1 , номер телефону, адреса електронної пошти. Договір підписаний одноразовим ідентифікатором G-1816 23 липня 2021 року об 11 год. 51 хв. 44 сек.

На а. с. 22 візуальна форма дій клієнта.

Відповідно до платіжного доручення №30070 від 23 липня 2021 року ТОВ «Бізнес Позика» на картковий рахунок ОСОБА_1 на виконання умов додаткової угоди було перераховано 8 000 грн із відповідним призначенням платежу (а. с. 26).

Згідно із розрахунком заборгованості за договором №320314-КС-001 від 27 травня 2021 року станом на 28 вересня 2024 року розмір заборгованості становить 44 554,68 грн, з яких 17 034,67 грн заборгованість за тілом кредиту, 26 320,01 грн заборгованість за процентами, 1 200 грн заборгованість за комісією. Також із розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 періодично частково погашала заборгованість (а. с. 24-25).

Часткове погашення заборгованості також підтверджується відповідними інформаційними довідками, загальний розмір сплачених коштів становить 12 341,49 грн (а. с. 27-29).

Позиція суду апеляційної інстанції

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно положень статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно вимог ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12 ч. 1 ст. 3 Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».

Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

На підтвердження позовних вимог позивачем було надано підписаний ОСОБА_1 договір та додаткову угоду до нього, докази перерахування кредитних коштів на банківський рахунок відповідачки.

Колегія суддів зауважує, що ОСОБА_1 не оспорює у судовому порядку факту укладення кредитного договору із посиланням на те, що її персональні дані були використані третіми особами.

Доказів, які б спростовували належність їй банківського рахунку № НОМЕР_1 , на який було перераховано кредитні кошти, ОСОБА_1 не надала.

Окрім того, факт укладення договору підтверджується частковим його виконанням ОСОБА_1 у загальному розмірі 12 341,49 грн.

Отже, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про доведеність факту укладення між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 договору від 27 травня 2021 року №320314-КС-001, додаткової угоди від 23 липня 2021 року та отримання кредитних коштів.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» частково, місцевий суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача оспорюваної заборгованості за кредитним договором №320314-КС-001 від 27 травня 2021 року в загальній сумі 36 481,16 грн, яка складається із заборгованості за основною сумою кредиту в розмірі 17 034,67 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 18 246,49 грн, а також заборгованості за комісією в розмірі 1 200 грн.

При цьому суд першої інстанції зауважив, що положення кредитного договору та додаткової угоди не містять умов про будь-яку зміну процентної ставки упродовж визначеного строку, на який відповідачу був наданий кредит, заборгованість неповернутих ОСОБА_1 грошових коштів за ним підлягає визначенню саме на підставі графіку платежів.

Проте на переконання колегії суддів такі висновки суду першої інстанції є хибними.

Так, відповідно до п. 5.1. Правил, які у відповідності до п. 10 кредитного договору є його невід`ємною частиною, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за користування кредитом за договором про надання кредиту здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з урахуванням умов Кредитного договору.

Із графіку платежів вбачається, що розмір відсотків розрахований за відповідною ставкою із урахуванням періодичного погашення позичальником заборгованості у кількості 12 разів по 3 040 грн, починаючи з 06 серпня 2021 року по 07 січня 2022 року (а. с. 20).

Водночас, як видно із розрахунку заборгованості, достовірність якого відповідачкою не спростовано, ОСОБА_1 лише п`ять разів здійснювала оплату на погашення заборгованості: 08 червня 2021 року 3 060 грн, 24 червня 2021 року 3 024,96 грн, 07 липня 2021 року 3 060 грн, 21 липня 2021 року 3 030,81 грн, 23 липня 2021 року 165,72 грн.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача про те, що нарахування процентів здійснювалось у відповідності з п. 2 кредитного договору та п. 5.1. Правил щоденно та на неповернуту суму кредиту заслуговують на увагу.

Апеляційний суд враховує, що проценти нараховувалися позивачем у межах визначеного договором строку його дії, а тому вимога ТОВ «Бізнес Позика» про стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитом у розмірі 26 320,01 грн є повністю обґрунтованою та підлягає задоволенню, на що місцевий суд уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення такої вимоги.

Щодо доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_1 , то апеляційний суд зазначає таке.

Як видно із наданих сторонами доказів, 19 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського МНО було вчинено виконавчий напис про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованості за кредитним договором №320314-КС-001 від 27 травня 2021 року у розмірі 37 993,02 грн, з яких 17 034,67 грн сума кредиту, 19 758,35 грн прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам, 1 200 грн прострочена заборгованість за комісією (а. с. 103).

За заявою позивача (а. с. 104) приватним виконавцем ВО Вінницької області Тимощуком В. В. на підставі вказаного виконавчого напису 16 лютого 2022 року було відкрите виконавче провадження № 68678085 (а. с. 106).

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 липня 2023 року у справі №130/1632/23 було задоволено позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв адвокат Колошкін П. І. до ТОВ «Бізнес Позика», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Золотих Олександра Олександровича та приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука Володимира Володимировича, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Вказаним рішенням було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 19 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О. О., зареєстрований в реєстрі за № 19712, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованості в розмірі 39 633,02 грн (а. с. 146-149).

Як вбачається із Єдиного державного реєстру судових рішень, вказане рішення не було оскаржене та набрало законної 24 серпня 2023 року.

ОСОБА_1 не надала суду доказів погашення заборгованості у межах виконавчого провадження із примусового виконання виконавчого напису нотаріуса.

Таким чином, на переконання колегії суддів, немає підстав стверджувати, що при поданні цього позову ТОВ «Бізнес Позика» 28 вересня 2023 року був відсутній предмет спору між сторонами, не зважаючи на те, що постанова про закінчення виконавчого провадження була винесена приватним виконавцем 02 жовтня 2023 року.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Натомість обґрунтованою є апеляційна скарга позивача.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів враховує те, що позовні вимоги є взаємопов`язаними, а в резолютивній частині рішення має бути зазначено всі складові заборгованості, які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача, тому апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги ТОВ «Бізнес Позика» підлягають задоволенню, з ОСОБА_1 на його користь слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 147,20 грн за подання позовної заяви та 3 220,80 грн за подання апеляційної скарги, що разом складає 5 368 грн.

Разом з тим понесені ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції слід залишити за нею.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» задовольнити.

Апеляційну скаргу адвоката Колошкіна Павла Івановича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за договором № 320314-КС-001 про надання кредиту від 27 травня 2021 року та додатковою угодою до нього від 23 липня 2021 року у розмірі 44 554,68 грн (сорок чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят чотири грн 68 коп), з яких 17 034,67 грн заборгованість за тілом кредиту, 26 320,01 грн заборгованість за процентами, 1 200 грн заборгованість за комісією.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» понесені судові витрати зі сплати судового збору у судах першої та апеляційної інстанцій у розмірі 5 368 грн (п`ять тисяч триста шістдесят вісім грн).

Судові витрати, понесені ОСОБА_1 у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, залишити за нею.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» , юридична адреса б-р Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, м. Київ.

Сікорська Наталія Анатоліївна РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 .

Головуючий В. В. Оніщук

Судді В. П. Рибчинський

І. М. Стадник