Номер провадження: 22-ц/813/2086/25
Справа № 523/2623/22
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідачка ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3

на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 31 липня 2024 року,

постановлену Малиновським районним судом м. Одеси у складі: судді Мазун І.А. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про відстрочення виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за попереднім договором купівлі-продажу квартири,

в с т а н о в и в:

У лютому 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідачки на його користь суму заборгованості за попереднім договором купівлі-продажу квартири від 26 лютого 2020 року у сумі 523151,62 грн та судові витрати.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за попереднім договором купівлі-продажу квартири задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму авансу у розмірі 245 300 грн, інфляційні втрати в розмірі 24 567 грн 61 коп та 3 % річних в розмірі 7 984 грн 01 коп.

Судом вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

28 липня 2023 року відповідач звернулася до Одеського апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2023 року.

Постановою Одеського апеляційного суду від 05 березня 2024 року апеляційна скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2023 року залишено без змін.

Відповідно рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2023 року набрало законної сили, і на виконання вищевказаного судового рішення Малиновським районним судом м. Одеси було видано відповідні виконавчі листа та направлено до Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

10 липня 2024 року через підсистему Електронний Суд ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про відстрочення виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2023 року у справі № 523/2623/22 на один рік до 05 березня 2025 року, посилаючись на те, що матеріальний стан відповідачки є незадовільним та унеможливлює належне виконання судового рішення, а також на її утриманні перебуває батько, що потребує постійного догляду. Зокрема зазначає, що періодично надавала громадянину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошові кошти у борг, вказує, що загальна сума заборгованості ОСОБА_4 перед заявницею значно перевищує суму грошових коштів, що підлягають стягненню із заявниці на підставі рішення Малиновського районного буду від 21 червня 2023 року у справі № 523/2623/22, у зв?язку з чим навіть повернення ОСОБА_4 заявниці лише частини грошових коштів, надасть змогу їй в повному обсязі виконати рішення Малиновського районного суду від 21 червня 2023 року у справі № 523/2623/22.

Таким чином, зазначає, що на її переконання, відстрочення виконання судового рішення є необхідним з метою отримання нею можливості повернути надані нею у борг грошові кошти, загальна сума яких є достатньою для задоволення позовних вимог Позивача та подальшого належного виконання нею рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2023 року у справі № 523/2623/22, у зв?язку з чим вона звертається до суду із даною заявою.

Від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 надійшли заперечення на заяву про відстрочення судового рішення, в яких вважає заяву безпідставною, посилаючись на те, що стягувач також не має доходів, не має роботи, і тому дуже потребує коштів, які ОСОБА_2 йому повинна сплатити за рішенням Малиновського районного суду. На утримані ОСОБА_1 знаходиться неповнолітня дитина, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дружина ОСОБА_7 , інвалід III групи, яка також потребує догляду. Що ж стосується твердження боржниці, про те, що нібито їй хтось заборгував кошти і поверне їх через рік, то до цієї обставини можна поставитися критично, так як жодних письмових доказів про наявність боргу, заявниця не надала.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 31 липня 2024 року заяву ОСОБА_2 про відстрочення виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за попереднім договором купівлі-продажу квартири залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 вважає оскаржувану ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, просить скасувати ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 31 липня 2024 року, постановивши нову, якою заяву про відстрочення виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за попереднім договором купівлі-продажу квартири задовольнити в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, оскільки з 01 вересня 2020 року та по теперішній час дохід заявниці складається фактично лише із заробітної плати останньої, розмір якої не перевищує 16000 грн, будь-які регулярні та /або єдиноразові виплати відсутні; відсутнє майно, на яке може бути звернення стягнення, що у своїй сукупності може свідчити, що виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2023 року у повному обсязі є істотно утрудненим на даний момент у зв`язку з відсутністю у заявниці належного рівня матеріального забезпечення для виконання вищезгаданого судового рішення.

Вказує, що судом першої інстанції не було враховано, що скаржниця на даний момент проживає разом зі своїм батьком, який є інвалідом 3 групи за загальним захворюванням, здійснює щоденний догляд за своїм батьком та вимушена нести додаткові витрати, які в свою чергу, мають істотний вплив на матеріальний стан заявника.

Зазначає, що на даний момент не перебуває у зареєстрованому шлюбі, у зв`язку з чим остання позбавлена можливості отримати додаткову матеріальну допомогу на виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2023 року.

Крім того, зазначає, що заявницею було позичено громадянину ОСОБА_4 певну суму коштів у борг, останнім на момент подачі апеляційної скарги не було виконано свого зобов`язання щодо повернення заявниці грошових коштів, що були надані нею в якості позики, планує звернутися до суду з відповідним позовом.

До суду першої інстанції в якості доказу подана платіжна квитанція на суму 20000 грн, які заявниця накопила для часткового погашення заборгованості в рамках виконавчого провадження № 74743957 від 16 квітня 2024 року. Проте, суд помилково оцінив даний доказ, як підтвердження того, що заявниця має кошти для виконання рішення суду, безпідставно відхиливши інші докази.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заявниця ОСОБА_2 про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином у відповідності до вимог ч. 5 ст. 130 ЦПК України, в установленому законом порядку, оскільки її представник повістку отримала 20.12.2024 3:49:41 в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідкою (а.с. 62, т. 2 ).

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надала заяву про розгляд справи без участі заявника та її представника.

Позивач ОСОБА_1 вважається повідомленим у відповідності до вимог п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (повернення судової повістки-повідомлення з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою», яку сам позивач вказував у листуванні із судом) (а.с. 63-64, т. 2), до судового засідання не з`явилися, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за попереднім договором купівлі-продажу квартири задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму авансу у розмірі 245 300 грн, інфляційні втрати в розмірі 24 567 грн 61 коп та 3 % річних в розмірі 7 984 грн 01 коп. Судом вирішено питання щодо розподілу судових витрат. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено (а.с. 91-95, т. 1)

Постановою Одеського апеляційного суду від 05 березня 2024 року апеляційна скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2023 року залишено без змін (а.с. 161- 165, т. 1).

Згідно ст. 384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Таким чином рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2023 року набрало законної сили 05 березня 2024 року та підлягає виконанню.

Відповідно рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2023 року набрало законної сили і на виконання вищевказаного судового рішення Малиновським районним судом м. Одеси було видано відповідні виконавчі листа та направлено до Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Зокрема заявником до суду в якості доказу було надано копію платіжної інструкції № 0.0..1 від 23 липня 2024 року на суму 20000, 00 грн, тому заявницею здійснено часткове погашення заборгованості в рамках виконавчого провадження № 74743957 від 16 квітня 2024 року, тоді суд приходить до висновку, що у неї є кошти для виконання рішення суду.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, причини, зазначені заявником в якості підстав для відстрочення виконання рішення, не є такими, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, в зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення заяви та відстрочення виконання рішення згідно ч. 1 ст. 435 ЦПК України та ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За змістом ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Згідно з ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Відповідно до ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. 4, 5 ст. 435 ЦПК України).

Право на звернення до суду звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

За змістом частини першої статті 33 Закону України «Про виконавче провадження», якою регулюється відстрочка або розстрочка виконання, встановлення чи зміна способу і порядку виконання рішення, рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Отже, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Системне тлумачення положень ст. 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що відстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством. Підставою для застосування вказаних норм є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018, від 19 червня 2019 року у справі № 2-55/10.

Окрім того, під час вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

Отже, підставою для застосування ст. 435 ЦПК України і ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Верховний Суд у постанові від 05 вересня 2023 року у справі № 295/5781/19 також звернув увагу на те, що нормами ЦПК України не встановлено вичерпного переліку обставин, за наявності яких суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою сторони відстрочити або розстрочити виконання судового рішення. Водночас обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим.

Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 9901/598/19.

Так, згідно з положень статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

ЄСПЛ у своїй практиці акцентує увагу на тому, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Тобто, довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправданим за конкретних обставин справи.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про те, що заявниця на даний момент проживає разом зі своїм батьком, який є інвалідом 3 групи за загальним захворюванням, здійснює щоденний догляд за своїм батьком та вимушена нести додаткові витрати, які в свою чергу, мають істотний вплив на матеріальний стан заявника як підстава для задоволення її заяви про відстрочення виконання судового рішення, яке набрало законної сили, яка не врахована судом першої інстанції, не заслуговують на увагу, оскільки вказане не є тими виключними обставинами в розумінні вимог ст. 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження», які можуть бути враховані судом.

Заявницею не надано доказів того, що її батько знаходиться на утриманні ОСОБА_2 , і що саме вона в силу вимог закону забезпечує батька та надає йому допомогу, яка є єдиним та постійним джерелом його існування, як не надає і доказів доходу, який батько отримує самостійно.

Посилання заявниці на те, що дохід заявниці складається фактично лише із заробітної плати останньої, розмір якої не перевищує 16000 грн, будь-які регулярні та /або єдиноразові виплати відсутні, відсутнє майно, на яке може бути звернення стягнення, не є тими виключними обставинами, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим та можуть бути враховані судом як підстава для відстрочення виконання рішення суду.

Неперебування заявниці у шлюбі також не є вищезазначеною обставино, яка має враховуватися під час вирішення питання про відстрочення судового рішення.

Сплата заявницею 20000 грн на виконання рішення суду сама по собі не впливає на розстрочення виконання рішення суду, як і наявність перед нею боргу в іншої особи, реалізація права по стягненню якого є виключно правом заявниці та не може впливати на право стягувача за теперішнім судовим рішенням отримати належне.

Доводи апеляційної скарги фактично є тотожними доводам заяви про відстрочення виконання рішення суду, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку, з якою погоджується колегія суддів, а помилкові доводи вказаного не спростовують.

Таким чином, розглядаючи заяву, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази й надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, та, як наслідок ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення.

Висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, тому апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи скаржника, при цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене із додержанням вимог закону і не може бути скасоване з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника Гніздовської Ганни Михайлівни залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 31 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 04 лютого 2025 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Коновалова

В.В. Кострицький