КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/961/2025 Головуючий у 2 інстанціїТаргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

ІменемУкраїни

29 січня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розглядуцивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Доброванової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного університету харчових технологій про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовною заявою до Національного університету харчових технологій про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 з 10 листопада 2015 року працював в Національному університеті харчових технологій на посаді завідувача навчально-методичного кабінету з обслуговування кафедр гуманітарного напряму.

Однак, 30 листопада 2022 року ОСОБА_1 було звільнено з посади завідувача навчально-методичного кабінету з обслуговування кафедр гуманітарного напрямку на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Підставою звільнення останнього була оптимізація структури університету та рішення Вченої ради університету від 29 вересня 2022 року про ліквідацію навчально-методичного кабінету з обслуговування кафедр гуманітарного напряму від 29 вересня 2022 року.

ОСОБА_1 належним чином не було надано можливість скористатися переважним правом на зайняття іншої посади. Звільнення було здійснено з порушенням процедури.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив поновити його на посаді з 01 грудня 2022 року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07 березня 2024 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та не обґрунтованість рішення, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, визнати поважними причини пропуску строку для звернення до суду з позовною заявою, поновити строк для звернення з позовною заявою.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, встановивши недотримання відповідачем вимог трудового законодавства України, що є підставою вважати звільнення позивача незаконним, відмовив у задоволенні позовних вимог з підстав пропущення строку звернення до суду встановлених вимогами ст. 233 КЗпП України.

ОСОБА_1 вважає, що строк на звернення до суду було пропущено ним з поважних причин, так як останній, будучи переконаним, що звільнення є незаконним, намагався в альтернативний судовому спосіб вирішити питання свого поновлення з адміністрацією Національного університету харчових технологій.

Однак, адміністрація чинила перешкоди у вирішенні цього питання, безпідставно відмовляючи в особистому прийомі та надані витребуваних позивачем документів (копії наказу про звільнення від 17 листопада 2022 року, рішення Вченої ради університету про структурні зміни в університеті від 29 вересня 2022 року).

Крім того, вказує, що звільнення ОСОБА_1 відбувалося в умовах воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією російської федерації згідно з Указом Президента від 24.02.2024 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який надалі був продовжений відповідними Указами Президента, в умовах постійних повітряних тривог, частих відключень електроенергії, що в свою чергу мало вплив на перебіг подій в житті позивача у цей період.

Однак, суд першої інстанції не взяв до уваги ці факти, як обґрунтування причин пропуску строку для звернення до суду.

Водночас, відповідно до п.19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану, строки, визначені 257-259, 363, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжується на строк його дії.

ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що судом першої інстанції не було надано оцінки доводам щодо поважності пропуску строку на звернення з позовом до суду, не вказано чи суд приймає доводи до уваги чи ні, якщо ні, то з яких підстав.

ОСОБА_1 вказує на те, що судом було порушено порядок проголошення судового рішення, оскільки суддя не повернувся з нарадчої кімнати та не оголосив вступну та резолютивну частину рішення, не роз'яснив вказане рішення. Проте, згідно протоколу судового засідання від 07 березня 2024 року, проголошення вступної та резолютивної частини рішення відбулось о 16 год. 04 хв., однак суддя не поверталась з нарадчої кімнати для проголошення рішення.

З копії технічного запису судового засідання вбачається, що запис оголошення вступної та резолютивної частини рішення відсутній, поряд із цим в матеріалах справи міститься довідка секретаря судового засідання про те, що при підготовці справи до здачі в канцелярію суду встановлено, що запис з оголошенням вступної та резолютивної частини рішення не зберігся.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 червня 2024 року відкрито апеляційне провадження по справі та надано відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом семи днів з дня отримання копії даної ухвали.

Електронний примірник ухвали Київського апеляційного суду від 06 червня 2024 року направлено офіційну електронну адресу Національного університету харчових технологій та отримано останнім 19 червня 2024 року, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції (том 2 а.с. 11)

Представником відповідача, Бурмакою Г.М., 24.07.2024 року направлено на адресу Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу з пропуском строку, визначеного апеляційним судом в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

За змістом відзиву представник відповідача просить поновити пропущений строк для його подання, посилаючись на те, що поданню відзиву у визначений судом строк перешкоджала заміна представника у справі.

Згідно зі статтею 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до положень статті 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. (частина перша статті 127 ЦПК України).

Надаючи оцінку доводам представника відповідача щодо обставин, з якими він пов'язує причини пропуску строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про не доведення заявником поважності причин пропуску такого строку, оскільки ухвалу про відкриття апеляційного провадження разом із апеляційною скаргою з додатками відповідач отримав 19.06.2024 року, тоді як відзив направлений до апеляційного суду лише 27.07.2024 року, більш ніж через один місяць. Доказів, підтверджуючих відсутність у Національного університету харчових технологій юрисконсульта чи іншої особи, уповноваженої на представництво інтересів відповідача у судових справах, у період з 19.06.2024 по 27.07.2024 року, апеляційному суду не подано та в матеріалах справи не міститься.

Зазначене дає підстави апеляційному суду дійти висновку про залишення поданого представником Національного університету харчових технологій Бурмакою Г.М. відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 без розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Руднєва Я.А. у судове засідання по розгляду апеляційної скарги не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у відповідності до вимог процесуального законодавства.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 ЦПК України (частина третя статті 368 ЦПК України).

Відповідно до статті 128 ЦПК України (тут і надалі в редакції Кодексу, чинній на час апеляційного перегляду справи) суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Судова повістка, направлена на офіційну електронну адресу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Рудневої Я.А., отримана 28.11.2024 року, судова повістка, направлена на електронну адресу позивача ОСОБА_1 отримана останнім 21.11.2024 року, що підтверджується звітами про підтвердження отримання адресатом вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду (том 2 а.с. 78-79)

28 січня 2024 року представник позивач ОСОБА_1 - адвокат Руднева Я.А. подала до Київського апеляційного суду через систему «Електронний суд» клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю з`явитись у судове засідання через хворобу (ГРВІ). До клопотання додано копію довідки лікаря Медично-санітарної частини АТ «Київмедпрепарат» від 22 січня 2024 року, видану Руднєвій Я.А. про те, що вона знаходиться на амбулаторному лікуванні в МСЧ у зв`язку із погіршенням стану здоров'я.

Заслухавши думку представника відповідача Бурмака Г.М., який з`явився у судове засідання, дослідивши додані до клопотання документи, колегія суддів дійшла висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 372 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи у разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Оцінюючи доводи клопотання адвоката Руднєвої Я.А. про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає, що наведені у клопотанні обставини та додані до нього документи не дають підстав для висновку суду про поважність причин неявки представника у судове засідання.

Так, довідка Медично-санітарної частини АТ «Київмедпрепарат» від 22 січня 2024 року не може бути взята судом до уваги, як підтвердження поважності причин неявки у судове засідання 29 січня 2024 року, оскільки документом, що підтверджує тимчасову непрацездатності особи у зв`язку із хворобою є листок непрацездатності затвердженої форми, який формується програмними засобами Електронного реєстру листків непрацездатності на підставі медичного висновку про тимчасову непрацездатність, створеного лікарем у закладі охорони здоров`я.

Крім того, у випадку поганого самопочуття, адвокат Руднєва Я.А., як представник позивача ОСОБА_1 , не була позбавлена можливості звернутися до Київського апеляційного суду з клопотанням про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, однак своїм правом не скористалась.

Апеляційний суд також враховує, що стороною позивача викладено свої доводи і міркування щодо незгоди з оскаржуваним судовим рішенням у своїх письмових заявах по суті оскаржуваного питання. Ні в апеляційній скарзі, ні в клопотанні про відкладення розгляду справи не зазначено жодних нових обставин, які унеможливлюють розгляд справи за наявними матеріалами за відсутності сторони позивача.

З огляду на вказане, керуючись частиною другою статті 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу без участі позивача та представника позивача, враховуючи їх належне повідомлення про судове засідання та те, що їх неявка не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник Національного університету харчових технологій - Бурмака Г.М. у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. Зазначив також, що позивач отримав копію оспорюваного наказу № 417-к 15 червня 2023 року, поряд із цим, з позовом до суду звернувся лише у листопаді 2023 року, пропустивши таким чином визначений положеннями статті 233 КЗпП України строк для звернення до суду, що було правильно встановлено судом першої інстанції. Жодних поважних причин для пропуску такого строку у позивача не було, оскільки в період з моменту звільнення позивач вів з Університетом активну переписку, скерувавши на адресу Університету 114 звернень та запитів на публічну інформацію, в тому числі і щодо обставин свого звільнення. .

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно наказу № 741-К від 06 листопада 2015 року ОСОБА_1 з 10 листопада 2015 року прийнято на посаду завідувача навчально-методичного кабінету з обслуговування кафедр гуманітарного напрямку. Оклад 1 842,00 грн. (за рахунок спецфонду, 10 тарифний розряд) (а.с. 56, 57).

Згідно наказу від 07 вересня 2022 року № 276-К «По особовому складу» призупинено з 08 вересня 2022 року дію трудового договору з завідувачем навчально-методичного кабінету з обслуговування кафедр гуманітарного напрямку ОСОБА_1 до завершення або скасування воєнного стану в Україні (а.с. 3).

Згідно наказу № 392-К від 31 жовтня 2022 року ОСОБА_1 з 14 листопада 2022 року по 30 листопада 2022 року перебував у простої (а.с. 89).

Протоколом № 2 засідання вченої ради від 29 вересня 2022 року затверджено рішення про ліквідацію у структурі університету навчально-методичного кабінету з обслуговування кафедр гуманітарного напрямку з 01 грудня 2022 року, скоротити посаду завідувача навчально-методичного кабінету з обслуговування кафедр гуманітарного напрямку з 01 грудня 2022 року в установленому законом порядку (а.с. 53-54, 55).

Згідно наказу від 29 вересня 2022 року № 78 з метою оптимізації структури Університету, на виконання рішення Вченої ради університету «Про структурні зміни в університеті» від 29 вересня 2022 року, протокол № 2, ліквідовано з 01 грудня 2022 року в структурі університету навчально-методичний кабінет з обслуговування кафедр гуманітарного напрямку; скорочено посаду завідувача навчально-методичного кабінету з обслуговування кафедр гуманітарного напрямку з 01 грудня 2022 року; наказано начальнику планово-фінансового відділу внести зміни до штатного розпису університету з 01 грудня 2022 року у зв`язку із ліквідацією структурного підрозділу - навчально-методичного кабінету з обслуговування кафедр гуманітарного напрямку; начальнику відділу кадрів наказано ознайомити з цим наказом працівника, посада якого підпадає під скорочення штату, попередити його про звільнення з посади завідувача навчально-методичного кабінету з обслуговування кафедр гуманітарного напрямку у зв`язку із скороченням штату, запропонувати працівнику переведення за його згодою на вакантні посади згідно затвердженого штатного розпису з дотримання чинного законодавства; у разі відмови працівника від переведення на іншу посаду звільнити його за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги (а.с. 58).

Начальником відділу кадрів Беседою С. складено попередження завідувачу навчально-методичного кабінету з обслуговування кафедр гуманітарного напрямку ОСОБА_1 про майбутнє звільнення та пропозицією переведення на вакантні посади старшого лаборанта наступних кафедр: Вищої математики імені професора Можара В.І. , Туристичного та готельного бізнесу, Ділової іноземної мови та міжнародної комунікації, Економіки і права, Економіки праці та менеджменту, Маркетингу, Міжнародної економіки (а.с. 59).

Згідно акту від 30 вересня 2022 року «Про відмову ОСОБА_1 отримати повідомлення про наступне звільнення у зв`язку зі скороченням», складеного начальником відділу кадрів НУХТ Беседою С.Д. , завідувачкою гуртожитком № 7 Мошківською Г.М., помічником ректора з правового забезпечення Негодою О.А. , про те, що 30 вересня 2022 року, в їх присутності, ОСОБА_1 був повідомлений про звільнення з посади завідувача навчально-методичного кабінету з обслуговування кафедр гуманітарного напрямку за скороченням чисельності штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з ліквідацією у структурі Університету навчально-методичного кабінету з обслуговування кафедр гуманітарного напрямку з 01 грудня 2022 року.

Завідувач навчально-методичного кабінету з обслуговування кафедр гуманітарного напрямку ОСОБА_1 отримати повідомлення про наступне звільнення у зв`язку зі скороченням штату від 30 вересня 2022 року та засвідчити факт отримання особистим підписом відмовився.

ОСОБА_1 було запропоновано, відповідно до затвердженого штатного розпису, переведення на одну з вакантних посад старшого лаборанта згідно запропонованого списку.

ОСОБА_1 не дав своєї згоди на працевлаштування на жодну із запропонованих посад та відмовився поставити свій підпис, який мав би підтвердити, що такі посади були йому запропоновані (а.с. 60).

Згідно наказу від 17 листопада 2022 року № 417-К «По особовому складу» звільнено ОСОБА_1 30 листопада 2022 року з посади завідувача навчально-методичного кабінету з обслуговування кафедр гуманітарного напрямку, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату. Виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі середнього місячного заробітку. Підстава: наказ НУХТ від 29 вересня 2022 року № 78, штатний розпис університету на 2022 рік (а.с. 61).

Згідно акту від 18 листопада 2022 року «Про відмову ОСОБА_1 отримати наказ про звільнення, повідомлення про необхідність отримання трудової книжки та про відмову від переведення на вакантні посади», складеного проректором з науково-педагогічної та виховної роботи Арсеньевою Л.Ю. , начальником відділу кадрів НУХТ Беседою С.Д., помічником ректора з правового забезпечення Негодою О.А. , про те, що 18 листопада 2022 року, в їх присутності, ОСОБА_1 був повідомлений про звільнення 30 листопада 2022 року з посади завідувача навчально-методичного кабінету з обслуговування кафедр гуманітарного напрямку, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Завідувач навчально-методичного кабінету з обслуговування кафедр гуманітарного напрямку ОСОБА_1 також був повідомлений про необхідність отримати 30 листопада 2022 року у відділі кадрів Університету трудову книжку.

Завідувач навчально-методичного кабінету з обслуговування кафедр гуманітарного напрямку ОСОБА_1 відмовився отримати та засвідчити особистим підписом факт отримання належним чином засвідченого примірника наказу № 417-к від 17 листопада 2022 року про звільнення 30 листопада 2022 року з посади завідувача навчально-методичного кабінету з обслуговування кафедр гуманітарного напрямку, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України та повідомлення про необхідність отримати 30 листопада 2022 року у відділі кадрів Університету трудову книжку.

ОСОБА_1 було повторно запропоновано, відповідно до затвердженого штатного розпису, переведення на одну з вакантних посад старшого лаборанта згідно запропонованого списку.

ОСОБА_1 повторно не дав своєї згоди на працевлаштування на жодну із запропонованих посад та відмовився поставити свій підпис, який мав би підтвердити, що такі посади були йому запропоновані (а.с. 62).

Відповідно до повідомлення від 18 листопада 2022 року на ім`я ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що його будете звільнено 30 листопада 2022 року з посади завідувача навчально-методичного кабінету з обслуговування кафедр гуманітарного напрямку, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату, останнього повідомлено про необхідність отримання трудової книжки у відділі кадрів університету в останній день роботи - 30 листопада 2022 року, згідно Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях від 29 липня 1993 року № 58 (а.с. 63).

Листом від 30 листопада 2022 року № 02-04 ОСОБА_1 надіслано копію наказу № 417-к від 17 листопада 2022 року про звільнення з 30 листопада 2022 року з посади завідувача навчально-методичного кабінету з обслуговування кафедр гуманітарного напрямку, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату та повідомлено про нараховані та виплачені суми при звільненні, також повідомлено, що отримати трудову книжку можна у відділі кадрів або подати заяву про пересилання трудової книжки за певною адресою (а.с. 67). Будь-які додатки до даного листа не зазначені.

Згідно актів від 04 жовтня 2023 року та від 11 жовтня 2023 року ОСОБА_1 відмовився отримати трудову книжку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на момент розгляду справи відповідач не виконав належним чином вимоги ст. 49-4 КЗпП України та вимог ст. 49-2 КЗпП України, а тому відсутні підстави вважати звільнення позивача законним.

В той же час, судом встановлено, що позивачем пропущений передбачений положеннями ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду та відсутність підстав для його поновлення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 3 та ст. 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Ст. 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України (КЗпП України - тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ст. 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

У разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки (ст. 234 КЗпП України).

Ст. 234 КЗпП України не визначає переліку причин для поновлення строку та їх поважність має визначається судом в кожному випадку, залежно від конкретних обставин справи. При цьому очевидно, що як поважні причини пропуску строку, встановленого в ч. 1 ст. 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали істотні труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України» вказано, що робітник, який вважає себе незаконно звільненим роботодавцем, має значний особистий інтерес в отриманні судового рішення щодо правомірності такої міри.

У справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави - учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладному руху в судовому процесі.

У постанові від 05 липня 2017 року у справі № 758/9773/15-ц Верховний Суд України вказав, що установлені ст. 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений ст. 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

У постанові ВС від 30 липня 2021 року у справі № 263/6538/18 зазначено, що «як поважні причини пропуску строку, встановленого в ч.1 ст. 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. Поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами».

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач був обізнаний про його майбутнє скорочення, а також про його звільнення.

Крім того, встановлено, що відповідач неодноразово намагався вручити позивачу наказ про звільнення у зв`язку з скороченням та видати трудову книжку, проте, останній не бажав ознайомлюватись з наказом та відмовлявся від отримання трудової книжки, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами про відмову від 30 вересня 2022 року, від 18 листопада 2022 року, від 04 жовтня 2023 року, від 11 жовтня 2023 року.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що позивач сам не зазначає конкретної дати початку перебігу строку звернення до суду за його вимогами, а наведені ним доводи зводяться до того, що цей строк не пропущений, оскільки його перебіг ще не розпочався.

Доводи позивача про те, щовіннамагався в альтернативний судовому спосіб вирішити питання свого поновлення з адміністрацією Національного університету харчових технологій, однак, адміністрація чинила перешкоди у вирішенні цього питання, безпідставно відмовляючи в особистому прийомі, апеляційний суд критично оцінює, оскільки викладені обставини лише підтверджують факт обізнаності ОСОБА_1 про його звільнення ще у 2022 році.

Посилання на введення в Україні воєнного стану як на поважність причин пропуску зазначеного строку, апеляційний суд відхиляє, оскільки сам собою факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення пропущеного строку на звернення до суду із позовом про захист трудових прав.

Такою підставою можуть бути конкретні обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання позивачем процесуальних дій протягом установленого у ст. 233 КЗпПУ строку. Однак, про такі обставини позивач не зазначає і доказів їх наявності не надає.

Виходячи із фактичних, встановлених у справі обставин, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про не доведення позивачем обставин, які є об`єктивно непереборними, такими, що не залежали від волевиявлення позивача та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення у строк, визначений вимогами ст. 233 КЗпП України.

За таких обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок, що позивачем без поважних на те причин пропущено встановлений ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду з даним позовом, підстави для визнання строку пропущеним з поважних причин судом не встановлено.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 березня 2024 року слід залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 березня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 03 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Слюсар Т.А.