Провадження № 2-н/592/79/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м.Суми

Ковпаківський районний суд міста Суми у складі судді Литовченко О.В., розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА СУМИ» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію,

встановив:

До Ковпаківського районного суду м. Суми з Зарічного районного суду м. Суми за підсудністю надійшла цивільна справа № 591/12676/24 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА СУМИ» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію, на підставі ухвали від 26.12.2024. Передача справи за підсудністю мотивована тим, що нерухоме майно, за якого надаються послуги, знаходяться на території Ковпаківського району м. Суми.

Дослідивши заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, встановлені підстави для її повернення до Зарічного районного суду м. Суми з наступних підстав.

Статтею 162 ЦПК України визначено, що заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що житлово-комунальні послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна, а тому позови про стягнення заборгованості з їх оплати повинні пред`являтися за місцем знаходження цього майна за правилами виключної підсудності.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2020 року у справі №910/10647/18 вказала на те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

У постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми про виключну підсудність.

Наведене свідчить, що вимоги про стягнення заборгованості з оплати за комунальні послуги повинні розглядатись за правилами виключної підсудності за місцезнаходженням нерухомого майна.

Як вбачається з поданої заяви та доданих до неї документів, звертаючись до суду з заявою про видачу судового наказу, ТОВ «ЕНЕРА СУМИ» просить стягнути з ОСОБА_1 , за послуги за спожиту електричну енергію, які надавалися за адресою: АДРЕСА_1 , що належить до територіальної підсудності Ковпаківського районного суду м. Суми.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються.

Однак, суд зауважує, що відповідно до положень п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України передбачено, що якщо заяву подано з порушенням правил підсудності, суддя відмовляє у видачі судового наказу. Передача заяви за підсудністю передбачена лише якщо боржником є юридична особа або фізична особа-підприємець (ч. 8 ст. 165 ЦПК України). Однак, у даному випадку боржником зазначена фізична особа ОСОБА_1 , а тому передаючи справу за заявою про видачу судового наказу до іншого суду за підсудністю, Зарічним районним судом м. Суми не були враховані вказані норми законодавства і помилково зроблений висновок про можливість направлення справи за підсудністю до іншого суду.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що вказану справу слід повернути до Зарічного районного суду м. Суми.

Таким чином, з вимог закону випливає, що у разі встановлення суддею порушень правил підсудності при зверненні з заявою про видачу наказу до фізичної особи, яка не є особою - підприємцем, то суд не має права передавати її за підсудністю, а відмовляє у видачі судового наказу.

Керуючись ст.ст. 30, 31, 32, 162, 258-261, 353-355 ЦПК України, суддя

постановив:

Справу №591/12676/24 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА СУМИ» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію повернути до Зарічного районного суду м. Суми.

Ухвалу може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя О.В. Литовченко