12.02.2025 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/1124/24
Провадження № 2/533/54/25
(за правилами спрощеного позовного провадження)
12 лютого 2025 року Козельщинський районний суд Полтавської області
в складі: головуючого судді - Оксенюк М. М.,
за участю: секретаря судового засідання - Шуліки Л. Г.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Козельщина цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання у твердій грошовій сумі,
04.12.2024 позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом про стягнення із відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період його навчання, щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі 1942,00 грн.
Позовна заява обґрунтована тим, що повнолітній син ОСОБА_3 навчається на контрактній основі на денному відділенні в Кременчуцькому національному університеті імені Михайла Остроградського та потребує матеріальної допомоги. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги позивачу на утримання повнолітнього сина не надає. Кошти потрібні на витрати, які пов`язанні з навчанням повнолітнього сина.
Згідно ухвали суду від 06.12.2024 вбачається, що справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Окрім цього, судом залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 .
Розгляд справи відкладався у зв`язку з тим, що відповідач неналежним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, але направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує. В разі неявки відповідача, прохає постановити заочне рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву позивача до суду не направив.
Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, але направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує.
У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.
За письмовою заявою позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне.
У відповідності до ч.3 та ч.4 ст.12, ч.1 та ч.2 ст.13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Судом встановлено, що батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є відповідач по справі ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7).
Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 25.05.2020 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с.4-6).

Як вбачається з довідки виданої виконавчим комітетом Козельщинської селищної ради №109 від 16.09.2024 року, третя особа ОСОБА_3 проживає разом з позивачем (а.с.10).

Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою ст.157 цього Кодексу.

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 Сімейного кодексу України.

Згідно приписів ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Із аналізу положень зазначеної норми права вбачається, що обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують вчитися виникає лише при наявності в сукупності таких юридичних фактів: досягнення дитиною 18 років, але не більше 23 років; продовження навчання; потреба у матеріальній допомозі у зв`язку із навчанням; наявність можливості у батьків надавати допомогу.

При цьому суд враховує, що, особи, які досягли 18 років є повнолітніми, отримують повну дієздатність і можуть самостійно піклуватися про себе, якщо це потрібно. Тому законодавець і передбачив, з одного боку, обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина або доньку, які продовжують навчання, оскільки, це дозволить їм отримати освіту, але передбачив, що такий обов`язок виникає лише тоді, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу, так як було б нерозумним ставити в скрутне матеріальне становище одну повнолітню людину в цілях утримання іншої повнолітньої працездатної людини.

Відповідно до ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу.

Як вбачається із ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Також, суд враховує положення постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі, наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі №225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі №644/3610/16-ц.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка).

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження (Постанова Верховного Суду України від 24.02.2016 року у справі №6-1296цс15).

Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі №761/10510/17.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню ст.199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є

меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

Відтак з системного аналізу вказаних норм слідує, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно довідки виданої Кременчуцьким національним університетом імені Михайла Остроградського №2648 від 10.09.2024, вбачається, що ОСОБА_3 , є студентом І курсу Навчально-наукового інституту механічної інженерії, транспорту та природничих наук, за спеціальністю «Геодезія та землеустрій». Навчається за контрактом на денному відділенні. Термін навчання з 01.09.2024 по 30.06.2028 (а.с. 11).

Відповідно до договору №224-ТП-053 про надання освітніх послуг між Кременчуцьким національним університетом імені Михайла Остроградського та фізичною (юридичною) особою ОСОБА_1 , загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання на дату укладення договору становить 77680,00 грн, з розрахунку 19420,00 грн за кожен рік окремо, або 1942,00 грн за місяць (при помісячній оплаті) (а.с.12).

Отже, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання за контрактом, не працює, а тому потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням.

Також, суд при вирішенні питання щодо розміру аліментів, приймає до уваги те, що відповідач до суду не надав будь-яких належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача в частині стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1942,00 грн.

Отже, суд встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов до висновку про те, що повнолітній син відповідача, який навчається у навчальному закладі на денній формі навчання за контрактом, не працює та не має інших доходів, які б були достатніми для належного забезпечення його навчання та побуту, а тому стягнення аліментів з батька на його утримання є необхідним, при цьому обов`язок з утримання дитини покладається на обох батьків, у зв`язку з чим, суд вважає необхідним стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина, який продовжує навчання у твердій грошовій сумі у розмірі 1942,00 грн щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом, тобто з 04.12.2024 і до закінчення ним навчання, а саме до 30.06.2028.

Також, відповідно до п.1 ст.430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць з відповідача на користь позивача на утримання дитини підлягає до негайного виконання.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» та до ст.141 ЦПК України, з відповідача на корить держави стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн. за розгляд судом позовної вимоги позивача про стягнення аліментів.

На підставі викладеного, керуючись ст.191, 199, 200 СК України, ст.10, 12, 81, 141, 247, 263-265, 268, 274-279, 280, 354-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання у твердій грошовій сумі - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період його навчання у твердій грошовій сумі у розмірі 1942,00 грн (однієї тисячі дев`ятсот сорок дві гривні 00 копійок) гривень, щомісячно, починаючи з 04.12.2024 року і до закінчення ним навчання, а саме до 30.06.2028.

Рішення про стягнення аліментів на період навчання у межах суми платежу за один місяць з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 - допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.

Роз`яснити відповідачу, що заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Роз`яснити позивачу, що має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги впродовж тридцяти днів з дня проголошення рішення до Полтавського апеляційного суду через Козельщинський районний суд.

Апеляційна скарга в електронній формі подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя М. М.Оксенюк