Справа № 461/897/24 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/811/3225/24 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року м.Львів

Справа № 461/897/24

Провадження № 22ц/811/3225/24

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу Львівської міської ради, яка підписана представником Процик Іриною Іванівною, на рішення Галицького районного суду міста Львова, ухвалене у м. Львові 11 вересня 2024 року у складі судді Романюка В.Ф. у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, з участю третьої особи: Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, про відшкодування шкоди,-

встановив:

30 січня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівської міської ради про стягнення завданої майнової шкоди в розмірі 8 700 грн., моральної шкоди в розмірі 20 000 грн., а також судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 3 вересня 2022 року о 17 год. 30 хв. у м. Львові на вул. Торф`яній, 5, мала місце дорожньо-транспортна пригода, за участі автомобіля марки «Lexus IS220D», державний номерний знак НОМЕР_1 під його керуванням, внаслідок якої йому (позивачу) завдано майнову шкоду. З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 453922 від 28 грудня 2022 року вбачається, що 3 вересня 2022 року о 17 год. 30 хв. у м. Львові на вул. Торф`яній, 5, ОСОБА_2 , будучи посадовою особою, відповідальним з експлуатаційний стан, не вжив заходів щодо ліквідації вибоїни довжиною 1 м, шириною 1,3м, глибиною 0,15м, на проїзній частині вулиці, чим порушив правила, норми та стандарти утримання автомобільних доріг та вулиць, в результаті чого відбулася ДТП за участі автомобіля марки «Lexus IS220D», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , чим йому завдано майнової шкоди. Такими діями ОСОБА_2 порушив п. 1.5 ПДР України, п.2.5.1 ДСТУ 3587-2022, за що передбачена відповідальність за 4.4 ст. 140 КУпАП. Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2023 року у справі № 466/376/23, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 20 червня 2023 року, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 4 ст. 140 КУпАП, провадження у даній справі закрито у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. Зазначеними рішеннями встановлено факт, що мала місце дорожня-транспортна пригода 3 вересня 2022 року у м. Льовові на вул. Торф`яній, 5, а саме: наїзд автомобіля марки «Lexus IS220D», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 у на проїзній частині вулиці. Провадження у адміністративній справі було закрито, оскільки працівники поліції, які складали протокол про адміністративне правопорушення та інші адміністративні матеріали невірно встановили відповідальну особу за порушення правил, норм та стандартів утримання автомобільних доріг та вулиць, в результаті чого відбулося ДТП. У зв`язку із неналежним станом дороги, по якій рухався керований позивачем автомобіль, та відсутності будь-яких попереджувальних знаків, було здійснено пошкодження автомобіля, а саме: пошкоджено два колеса та два колісних диски. Відновлювальний ремонт автомобіля позивача становить 8 700 грн., з яких: 7 800 грн. - вартість двох шин R-17, шино монтаж - 340 грн., відкатка дисків - 560 грн. Крім цього, позивач зазнав значних моральних страждань, що виражаються у порушенні нормального ритму життя, починаючи з моменту дорожньо-транспортної пригоди, так внаслідок неналежного утримання відповідачем дорожнього покриття, автомобіль позивача був пошкоджений та не міг належно експлуатуватись, що створило додаткові незручності, необхідність захисту інтересів у суді, пошуку варіантів якнайдешевшого ремонту та заміни ушкоджених складових транспортного засобу, що тривало декілька місяців. Моральна шкода складає 20 000 грн.

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 11 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 завдану майнову шкоду в розмірі 8 700 грн., моральну шкоду в розмірі 4 000 грн. Стягнуто з Львівської міської ради на користь ДСА України судовий збір у сумі 2 060 грн.

Рішення суду оскаржила Львівська міська рада. Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позову. Судові витрати просить покласти на позивача. Зазначає, що балансоутримувачем дороги, на ділянці, де пошкоджено шкоди автомобіль позивача, є Шевченківська районна адміністрація. Дорога на вул.Торф`яній у м.Львові передана на баланс Шевченківської районної адіміністрації ЛМР, власник комунального майна в особі Львівської міської ради, уповноважено Шевченківську районну адміністрацію доглядати за дорогою, у зв`язку з чим Шевченківська районна адміністрація є відповідальною за наслідками, спричиненими ДТП. Якщо балансоутримувач дороги, який повинен здійснювати постійний контроль за станом усіх елементів дороги та розташованих на ній каналізаційних споруджень, допустив бездіяльність, це є підставою для покладення саме на нього обов`язку відшкодування завданої майнової шкоди відповідно до ст.1166 ЦК України. Звертає увагу, що позивачем при зверненні до суду з цим позовом не було долучено належних доказів на підтвердження розміру завданої йому шкоди, а також вартості відновлювального ремонту автомобіля після ДТП. Товарний чек за надані послуги не є належним доказом вартості наданих послуг позивачу, оскільки чек не є іменним. На підтвердження моральної шкоди позивачем не надано належних доказів, зокрема, щодо фізичних чи душевних страждань та перенесеного психічного стресу.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою прийняття рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що 3 вересня 2022 року о 17.30 хв. на вул. Торф`яна, 5 у м.Львові мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю описаного вище автомобіля марки «Lexus IS 220D» під керуванням ОСОБА_1 .

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 453922 від 28 грудня 2022 року 3 вересня 2022 року о 17 год. 30 хв. у м. Львові на вул. Торф`яній, 5, ОСОБА_2 , будучи посадовою особою, відповідальним з експлуатаційний стан, не вжив заходів щодо ліквідації вибоїни довжиною 1 м, шириною 1,3 м, глибиною 0,15 м, на проїзній частині вулиці, чим порушив правила, норми та стандарти утримання автомобільних доріг та вулиць, в результаті чого відбулося ДТП, за участі автомобіля марки «Lexus IS220D», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , якому внаслідок цього завдано майнову шкоду. Такими діями ОСОБА_2 порушив п. 1.5 ПДР України, п.2.5.1 ДСТУ 3587-2022, за що передбачена відповідальність за 4.4 ст. 140 КУпАП.

Постановою Шевченківського районного суд м. Львова від 17 лютого 2023 року у справі 466/376/23, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 20 червня 2023 року, провадження про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 4 ст. 140 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Із наявного в матеріалах справи акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 3 вересня 2022 року, вбачається, що на перехресті вул. Торф`яна та О. Мурашка виявлено вибоїну (шириною 1 м, довжиною 1,3 м та глибиною 15 см). У схемі місця ДТП від 3 вересня 2022 року зображено місце розташування вибоїни та транспортного засобу. Працівниками поліції виявлено пошкодження автомобіля позивача внаслідок потрапляння у вибоїну, що стверджується відповідним рапортом.

У зв`язку з неналежним станом дороги, по якій рухався керований позивачем автомобіль, при відсутності будь-яких попереджувальних знаків, автомобіль позивача пошкоджено, чим йому завдано майнову шкоду.

Встановлено пошкодження двох колісних дисків та коліс автомобіля. Відновлювальний ремонт автомобіля позивача становить 8 700 грн., з яких: 7 800 - вартість двох шин R-17, шиномонтаж - 340 грн., відкатка дисків - 560 грн., що стверджується товарним чеком від 17 вересня 2022 року.

Із листа Шевченківської районної адміністрації вбачається, що експлуатаційне утримання, обслуговування та поточний ремонт вулично-дорожньої мережі здійснює ЛКП «ШРП Шевченківського району».

Відповідно до листа директора ЛКП «ШРП Шевченківського району» зазначене ЛКП повинно оперативно реагувати на повідомлення замовника, а не самостійно перевіряти стан вулично - дорожню мережу.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції прийшов до висновку, що з відповідача в користь позивача необхідно стягнути завдану майнову шкоду в розмірі 8 700 грн. та моральну шкоду в розмірі 4 000 грн., оскільки Львівська міська рада як орган місцевого самоврядування та власник дороги не забезпечила її належний стан дороги, що призвело до пошкодження автомобіля позивача та завдання йому внаслідок цього шкоди (втрат майнового і немайнового характеру).

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних підстав.

За загальними положеннями статті 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду наведено у статті 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для відшкодування завданої майнової шкоди необхідно довести неправомірність поведінки особи; вину заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх зазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. У цьому випадку саме на позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) немає вини у заподіянні шкоди.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 грудня 2018 року (справа №902/320/17)).

Частиною першою статті 1 Закону України «Про автомобільні дороги» розмежовано поняття «автомобільна дорога» та «вулиця».

Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 1 цього Закону автомобільна дорога - це лінійний комплекс інженерних споруд, призначений для безперервного, безпечного та зручного руху транспортних засобів. Абзацом 7 частини першої статті 1 зазначеного Закону визначено, що вулиця - це автомобільна дорога, призначена для руху транспорту і пішоходів, прокладання наземних і підземних інженерних мереж у межах населених пунктів.

Вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю (ч. 1 ст. 16 Закону України «Про автомобільні дороги»).

Частиною третьою статті 16 цього Закону України передбачено, що вулиці і дороги міст та інших населених пунктів поділяються на магістральні дороги (безперервного руху та регульованого руху), магістральні вулиці загальноміського значення (безперервного руху та регульованого руху), магістральні вулиці районного значення, а також вулиці і дороги місцевого значення.

Вулиця (в розумінні зазначеного Закону) є різновидом автомобільної дороги, яка розташована в межах населеного пункту та державне значення якої визначається законодавцем у залежності від інтенсивності та організації руху.

Статтею 17 Закону України «Про автомобільні дороги» визначено, що управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться.

Відповідно до пункту 1.1. Розділу І Технічних правил ремонту і утримання вулиць та доріг населених пунктів, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 14 лютого 2012 року №54, ці Технічні правила є обов`язковими для суб`єктів господарювання незалежно від їх форми власності, які виконують роботи з ремонту і утримання вулиць та доріг.

Абзацом 15 пункту 1.3. розділу І Технічних правил визначено, що технічний облік та паспортизація вулиць (доріг) - комплекс обов`язкових заходів, що проводяться постійно з метою одержання докладних відомостей про наявність та технічний стан вулиць (доріг) і штучних споруд в населених пунктах для раціонального планування робіт з їх реконструкції, ремонту та утримання. Крім того, пунктом 8.10. Технічних правил передбачено, що технічний облік і паспортизацію виконує балансоутримувач вулично-дорожньої мережі.

Відтак, наявні у населених пунктах вулиці та дороги підлягають обов`язковому виявленню, обліку та утриманню відповідними суб`єктами господарювання (власниками, балансоутримувачами, яким делеговано такі повноваження).

Для правильного вирішення питання щодо стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП, важливим є встановлення фактичного власника чи балансоутримувача вулиці (автомобільної дороги місцевого значення).

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, наведеній у постанові від 10 вересня 2020 року (справа №914/2011/19).

Частина перша статті 16 та частина перша статті 17 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачають, що вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. Управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Водночас, частиною другою статті 2 цього Закону передбачено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 19 Закону України «Про автомобільні дороги» основними обов`язками органів місцевого самоврядування у частині управління функціонуванням і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів вулицями і дорогами міст та інших населених пунктів; організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів за встановленими для них будівельними нормами, державними стандартами та нормами. Отже, такі повноваження виділено законодавцем, як два самостійні повноваження органів місцевого самоврядування.

Організація за рахунок власних коштів і на пайових засадах будівництва, реконструкції і ремонту об`єктів комунального господарства та соціально-культурного призначення, жилих будинків, шляхів місцевого значення, а також капітального та поточного ремонту вулиць і доріг населених пунктів та інших доріг, які є складовими автомобільних доріг державного значення (як співфінансування на договірних засадах) відповідно до пункту 1 частини першої статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» віднесено до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, як повноваження у галузі будівництва.

Управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню, відповідно до пункту 1 частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» віднесено до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, як повноваження у галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить: розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження; визначення структур управління, проектування, будівництва та утримання доріг, вулиць та залізничних переїздів; участь у розробці положень про спеціальні структури управління дорожнім рухом; компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішеннями судових органів; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; організація і здійснення заходів, спрямованих на захист навколишнього природного середовища; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях; передача права на експлуатаційне утримання доріг, вулиць та залізничних переїздів іншим юридичним особам; визначення нормативів та виділення необхідних коштів на будівництво, реконструкцію, ремонт та утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів; передача права на будівництво комунальних та інших споруд, прокладання комунікацій, на захисні роботи і споруди, сервісні споруди та обладнання відповідно до чинного законодавства; проведення робіт по створенню і утриманню придорожніх зелених насаджень та інше; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; влаштування місць для зупинок транспортних засобів, стоянок і відпочинку учасників дорожнього руху та створення інших об`єктів дорожнього сервісу; розробка та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів системами термінового зв`язку для виклику Національної поліції, екстреної медичної допомоги та технічної допомоги; обладнання доріг, вулиць та залізничних переїздів технічними засобами регулювання дорожнього руху та їх утримання; проведення лінійного аналізу аварійності на підвідомчих автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; виявлення аварійно-небезпечних ділянок та місць концентрації дорожньо-транспортних пригод і впровадження у таких місцях відповідних заходів щодо удосконалення організації дорожнього руху; забезпечення роботи спеціалізованих служб по здійсненню заходів щодо організації дорожнього руху; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху; вирішення інших питань дорожнього руху згідно з чинним законодавством.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про дорожній рух» власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник не може використовувати право власності на шкоду правам та свободам громадян, власність зобов`язує.

Відтак, у разі заподіяння власникам транспортних засобів збитків внаслідок ДТП, яка сталася через незадовільне утримання доріг, такі збитки має бути відшкодовано власниками доріг або уповноваженими ними органами.

Судом установлено, що ділянка дороги по вул. Торф`яній у м.Львові є територією м. Львова, класифікується, як дорога міста та є комунальною власністю територіальної громади в особі Львівської міської ради.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що шкоду, завдану позивачу у зв`язку з неналежним станом дороги має відшкодувати Львівська міська рада як її власник.

Тлумачення норм Закону України «Про дорожній рух», Закону України «Про автомобільні дороги», Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року №198 (із змінами та доповненнями) дозволяє дійти висновку, що у разі заподіяння власникам транспортних засобів збитків внаслідок ДТП, яка сталася через незадовільне утримання доріг, такі збитки має бути відшкодовано власниками доріг або уповноваженими ними органами (такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі №904/5489/18).

З такими висновками погодився Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, вказавши у постанові від 14 вересня 2020 року у справі №127/18036/15-ц (провадження №61-44376сво18), що у силу закону у разі заподіяння власникам транспортних засобів збитків внаслідок ДТП, яка сталася через незадовільне утримання доріг, такі збитки має бути відшкодовано власниками доріг або уповноваженими ними органами.

Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав.

Частина 2 вказаної статті передбачає, що моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

На підставі ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Судом встановлено факт пошкодження належного позивачу автомобіля внаслідок ДТП, яке сталося 3 вересня 2022 року з вини відповідача, що саме по собі не може не завдати моральної шкоди, оскільки спонукає потерпілу сторону до прикладання додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права та налагодження звичного способу життя, а тому така шкода має бути відшкодована у відповідності до положень ст. ст. 16, 23 ЦК України.

Встановивши, що ОСОБА_1 зазнав певних душевних страждань внаслідок пошкодження належного йому майна, а також був вимушений вчиняти активні дії, спрямовані на відновлення свого порушеного права, суд першої інстанції вірно визначив розмір заподіяної позивачу моральної шкоди (4000 грн.)

Розмір заподіяної позивачу майнової шкоди в розмірі (8 700 грн.) колегія суддів вважає доведеним та таким, що відповідає дійсним обставинам. Розмір моральної шкоди (втрат немайнового характеру) судом першої інстанції визначено з урахуванням встановлених обставин справи, співмірності, розумності, справедливості та доцільності.

Судом першої інстанції вірно проведено розподіл судових витрат.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування оскаржуваного рішення суду не встановлені.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Львівської міської ради, яка підписана представником Процик Іриною Іванівною, залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 11 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та за загальним правилом оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України (якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

При наявності передбачених законом підстав для касаційного оскарження, касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 30 січня 2025 року.

Головуючий_-_____________________Т. І. Приколота

Судді: ________________Ю.Р. Мікуш ______________ Р.В. Савуляк